ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 499/940/13-ц
 
провадження № 61-13318 св 18 
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),              Журавель В. І., Русинчука М. М., 
 
учасники справи: 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу               апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року в складі судді Журавльова О. Г. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року в складі судді Колеснікова Г. Я.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст вимог скарги
 
У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до         ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
 
Рішенням Іванківського районного суду Одеської області від 21 листопада                   2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі.
 
15 грудня 2014 року та 11 березня 2016 року ОСОБА_1 з пропуском строку на апеляційне оскарження подала в суд апеляційні скарги на вказане судове рішення.
 
Короткий зміст судових рішень апеляційного суду 
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 грудня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 від 15 грудня 2014 року залишена без руху для подачі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та сплати судового збору. 
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 14 грудня 2014 року відмовлено. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме не подала до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та не сплатила судовий збір, тому наявні правові підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження в справі.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 11 березня 2016 року відмовлено. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це ж судове рішення, тому наявні правові підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження в справі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
14 лютого 2018 року ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Іванківського районного суду Одеської області від 21 листопада                         2014 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду. 
 
Відповідач зазначає, що апеляційний суд незаконно позбавив її конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
 
Указувала, що не має сплачувати судовий збір, оскільки є споживачем фінансових послуг.
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду на надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Апеляційний суд установив, що 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 з пропуском строку на апеляційне оскарження подала в суд апеляційну скаргу на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21 листопада 2014 року, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. 
 
В апеляційній скарзі відповідач просила поновити строк на апеляційне оскарження без наведення причин його пропуску.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 грудня 2014 року вказана апеляційна скарга залишена без руху для усунення недоліків, а саме для подачі клопотання з зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та сплати судового збору. Надано строк для усунення недоліків протягом 30 днів із дня отримання даної ухвали.
 
Копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримала 17 січня 2015 року та до                        16 лютого 2015 року мала подати до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги. 
 
Станом на 24 лютого 2015 року відповідна заява від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходила. 
 
11 березня 2016 року ОСОБА_1 повторно подала в суд апеляційну скаргу на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Щодо ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року 
 
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
 
Установивши, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, й відповідач у встановлений судом строк на усунула недоліки апеляційної скарги та не подала до суду клопотання з наведенням причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також не сплатила судовий збір, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 15 грудня 2014 року. 
 
Стосовно ухвали апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року
 
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі у випадку, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.
 
Ураховуючи викладене та те, що наявна ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї ж особи на це ж судове рішення, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 11 березня 2016 року. 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук