Справа № 304/1171/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.,
з участю секретаря –        Юрочко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Перечинського районного суду від 16 листопада 2016 року (головуючий суддя Шешеня М.О.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_1 про виключення заборони відчуження з державного реєстру обтяжень рухомого майна,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» (далі- Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 27.09.2011 між ПАТ «Астра Банк», (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», згідно договору купівлі-продажу прав вимог від 02.12.2013) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 310006029803001, згідно якого остання отримала від позивача кредитні кошти у розмірі 145 057,02 грн. на строк до 27.09.2018. 
Того ж дня з метою забезпечення виконання вказаного договору між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 310006029803001/П, згідно якого поручитель ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання солідарно з ОСОБА_2 відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником свого обов`язку за кредитним договором. 
Банк свої зобов`язання належним чином виконав та надав позичальникові кредитні кошти, а останній в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31.07.2015 Банком було визначено заборгованість у розмірі 127 516,60 грн., з яких: 110 769,40 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 16 747,20 грн. – заборгованість за відсотками.
Заочне рішення Перечинського районного суду від 22.02.2016 , яким позов Банку було задоволено (а.с.85-88 т. 1), за заявою ОСОБА_1 , ухвалою Перечинського районного суду від 03.06.2016 було скасовано та призначено справу до розгляду. 
У ході судового розгляду Банк зменшив позовні вимоги у зв`язку з тим, що на час розгляду справи кредитна заборгованість була частково погашена.
Остаточно просив стягнути з поручителя ОСОБА_1 на свою користь 74 708,98 грн., з яких: 68 248,95 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 3382,57 грн. – заборгованість за відсотками та 3077,46 грн. – пені.
У липні 2016 року ОСОБА_2 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа – ОСОБА_1 , про виключення заборони відчуження з державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що між нею та відповідачем, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27.09.2011 № 310006029803001, було укладено договір застави автомобілю Renault Duster 1.5l, легковий універсал-В, 2011 року випуску. 
ПАТ «Дельта Банк» скористався передбаченим пунктом 3.2.9 кредитного договору правом звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному Законом України «Про заставу», отримав виконавчий напис нотаріуса від 19.01.2015 № б/н та звернувся до відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції для примусового звернення стягнення на предмет застави. 
Також вказувала, що ОСОБА_2 добровільно виконала постанову державного виконавця у виконавчому провадженні № 48249564, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2015, у якій констатується факт повного виконання виконавчого документа згідно платіжного доручення від 04.08.2015 № 1211 на суму 119 986,38 грн. 
У зв`язку з чим вказувала, що кредитні правовідносини між сторонами кредитного договору припинилися, оскільки позичальник виконав свої зобов`язання. Однак, до часу пред`явлення позову вона не може розпоряджатися предметом застави, оскільки автомобіль знаходиться під обтяженням – заборона відчуження, відомості про яке було внесено ще 28.09.2011 за № 11657711. 
Зазначала, що згідно частини 3 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у ПАТ «Дельта Банк» після отримання її вимоги про припинення обтяження автомобіля Renault Duster, 2011 року випуску, повинен був подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення приватного обтяження № 11657711 на вказаний автомобіль та вилучити відповідний запис з державного реєстру. Однак, банк в порушення вимог законодавства, свій обов`язок не виконав, чим порушує її право власності на предмет застави.
Посилаючись на дані обставини, просила зобов`язати ПАТ «Дельта Банк» вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна ДП «Національні інформаційні системи» запис про приватне обтяження та припинити приватне обтяження № 11657711 на транспортний засіб Renault Duster, встановлений на підставі договору застави автомобіля № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , 2194, від 27.09.2011.
Ухвалою Перечинського районного суду від 25.07.2016 позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – ОСОБА_2 – прийнято, та об`єднано в одне провадження з позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 .
Рішенням Перечинського районного суду від 16 листопада 2016 року як у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», так і у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.
В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції було оскаржено лише ПАТ «Дельта Банк».
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 11.09.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» було задоволено, рішення суду першої інстанції від 16.11.2016 - скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27.09.2011 № 310006029803001 в розмірі 74 708,98 грн., з яких: 68 248,95 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту; 3382,57 грн. – сума заборгованості за відсотками; 3077,46 грн. – пеня. Вирішено питання щодо судових витрат.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11.09.2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено лише Банком в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, тому в іншій частині воно судом апеляційної інстанції не переглядається.
В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні його позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог Банку. 
Зазначає, що місцевий суд дійшов неправильного висновку про те, що заборгованість була погашена ще до звернення до суду. Вказує, що в зв`язку з частковим погашенням заборгованості станом на 19.09.2016 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складала 74 708,98 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту – 68 248,95 грн., заборгованість по відсоткам – 3 382, 57 грн., пеня – 3 077,46 грн. У період із серпня 2015 року по червень 2016 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 69 355,07 грн., із яких тіло кредиту – 42 520,45 грн., відсотки – 26 834,62 грн.
У запереченнях проти апеляційної скарги представник ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник Банку в судове засідання не з`явився повторно. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу за їх відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника ОСОБА_1 - Білоцерковець Ю.С., дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №3100006029803001 від 27.09.2011 погасила в повному обсязі, ще до моменту звернення позивача з цим позовом до суду, тому не має жодних підстав для задоволення уточнених вимог Банку. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27.09.2011 між ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 310006029803001, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 145057,02 грн., на строк до 27.09.2018 (а.с.6-15 т.1). Кредит надано позичальнику на купівлю автомобіля Renault Duster, 2011 року випуску. Як забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат позичальник в день укладення цього договору уклав: 1) договір поруки з ОСОБА_1 (а.с.21-22 т.1) та 2) договір застави автомобіля Renault Duster, 2011 року випуску.
ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї станом на 19.01.2015 утворилась заборгованість у розмірі 119 986,38 грн., з яких 110 769,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 9 216,98 грн. – заборгованість за відсотками.
19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на заставний автомобіль марки Renault Du. ster, 2011 року випуску, та запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 119 986,38 грн., у тому числі: заборгованості за кредитом у розмірі 110769,40 грн. і заборгованості по відсотках у розмірі 9 216,98 грн., а також стягнути суму в розмірі плати за вчинення виконавчого напису, що становить 2500 грн., сплачену стягувачем. 
Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій платіжних квитанцій (а.с.126-127 т. 1) ОСОБА_2 на рахунок відділу ДВС Перечинського РУЮ протягом 30.07.2015, кількома платежами, було сплачено коштів за виконавчим провадженням № 48249564 на загальну суму 120001,38 грн. 
Згідно платіжного доручення від 04.08.2015, відділом ДВС Перечинського РУЮ було перераховано на рахунок ПАТ «Дельта Банк» 119986,38 грн. за виконавчим написом від 19.01.2015 (а.с.128 т. 1), та 2500 грн. – плату за вчинення виконавчого напису від 19.01.2015 (а.с.129 т. 1). 
Актом про добровільне виконання від 10.08.2015 встановлено виконання вказаного виконавчого документу в строк, встановлений для добровільного виконання (а.с.130 т.1).
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 10 серпня 2015 р. установлено, що виконавчий документ виконано на підставі платіжного доручення № 1211 від 04.08.2015, у зв`язку з чим виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № б/н від 19.01.2015 закінчено (а.с.131 т. 1).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Правильність такого застосування вищевказаних норм матеріального права узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18., та у постанові  04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц
Як встановлено судом, ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором і станом на 19.01.2015 вона мала прострочену заборгованість у розмірі 119 986,38 грн. 
Банк скористався своїм правом на досудове врегулювання спірних правовідносин та 19.01.2015 отримав у приватного нотаріуса виконавчий напис про звернення стягнення на заставний автомобіль марки Renault Duster, 2011 року випуску в рахунок стягнення заборгованості за кредитом в сумі 110769,40 грн., та заборгованості по відсотках у розмірі 9 216,98 грн. Банк пред`явив цей напис до примусового виконання, яке 10.08.2015 було закінчено у зв`язку з повним його виконання, оскільки 04.08.2015 кошти, сплачені ОСОБА_2 , були перераховані на рахунок Банку.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший 
Банк звертаючись до суду з позовом у вересні 2015 року, просив стягнути на його користь 127516,60 грн., з яких - 110769,40 грн. заборгованість за кредитом - суму, яка уже була сплачена боржником за виконавчим написом нотаріуса, та заборгованості по відсотках у розмірі 16747,20 грн. В ході розгляду справи, 04.10.2016, Банк зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з поручителя на його користь 74 708,98 грн. (68248,95 – за кредитом, та 3382,57 грн – за відсотками). Така заява була мотивована тим, що за період з серпня 2015 року до червня 2016 року боржник частково погашала кредитну заборгованість. При цьому, з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що після вчинення виконавчого напису Банком продовжувалось нарахування відсотків, а сума 119986,38 грн., яка була перерахована Банку 04.08.2015, не була зарахована на погашення боргу в сумі 110769,40 грн. та відсотків в сумі 9 216,98 грн. (а.с.194-197 т.1). Крім того, Банк у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ззначає, що за період з серпня 2015 року (час перерахування Банку коштів за виконавчим написом нотаріуса) до червня 2016 року було сплачено кошти в загальній сумі 69355,07 грн (а.с.229). Таким чином, Банком неправломірно не були зараховані кошти, які надішли 04.08.2015, на погашення заборгованості, та штучно було створено заборгованість ОСОБА_4 . 
Звернення кредитора за достроковим стягненням кредиту, незалежно від способу такого стягнення (зокрема, шляхом вчинення виконавчого напису) змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося після отримання виконавчого напису від 19.01.2015 на погашення заборгованості у розмірі 119 986,38 грн.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, заборгованість за кредитним договором у розмірі 119986,38 грн., про стягнення якої було пред`явлено вимогу шляхом звернення до нотаріса за вчиненням виконавчого напису - погашено боржником у повному обсязі, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову від про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2015 (а.с. 128, 129, 130 т. 1)
Отже зобов`язання за кредитним договором від 27.09.2011 № 310006029803001 припинилося виконанням, проведеним належним чином.
Порука припинилася, у силу ч. 1 ст. 599 ЦК України, з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.
Таким чином змінені вимоги банку про стягнення з поручителя 74708,98 грн. є безпідставними.
Про стягнення коштів на підставі положень ст. 625 ЦК України Банк не звертався.
Доводи апеляційної скарги Банку про те, що кредитна заборгованість погашена частково, є необґрунтованими та спростовані матеріалами справи. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.
Рішення Перечинського районного суду від 16 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року.

Головуюча:        

Судді: