ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 444/1544/14
провадження № 61-41101 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду 
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа - ОСОБА_2 , 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року у складі судді Зеліско Р. Й. та постанову апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням уточнених вимог просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № KF 50954, а саме:
- 193 303,59 євро, що еквівалентно 5 465 382,58 грн, простроченої заборгованості по тілу кредиту;
- 57 126,58 євро, що еквівалентно 1 615 172,36 грн, нарахованих та не сплачених відсотків за користування кредитом;
- 104 681,87 євро, що еквівалентно 2 959 730,18 грн, пені за порушення умов кредитного договору;
- 73 750,64 грн комісії за обслуговування договору.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 липня 2008 року ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ "ВіЕс Банк", та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KF 50954, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 300 000 євро з кінцевим строком погашення не пізніше 21 липня 2023 року під 12 % річних.
 
Зазначає, що позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит у визначеній кредитним договором сумі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 21 липня 2008 року № 1362_172. 
 
Відповідно до умов кредитного договору від 21 липня 2008 року № KF50954, а саме пункту 5.2.8 позичальник зобов`язаний достроково повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов`язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.
 
Банк надіслав 18 лютого 2014 року відповідачу повідомлення-вимогу вих. № 09-3/3240 про дострокове повернення кредиту, однак дана вимога залишена відповідачем без належного виконання, тому банк просить вирішити спір у судовому порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року позов ПАТ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕс Банк" заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року № KF50954 в розмірі 355 112,04 євро, що еквівалентно 10 968 566,82 грн по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі, з яких:
- 193 303,59 євро заборгованості за тілом кредиту, що еквівалентно 5 970 688,41 грн по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі;
- 57 126,58 євро заборгованості по процентах, що еквівалентно 1 764 504,27 грн по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі;
- 104 681,87 євро заборгованості по пені, що еквівалентно 3 233 374,14 грн по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої обов`язки за договором не виконує, заборгованості згідно умов вказаного договору не сплачує, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь банку заборгованість по тілу кредиту, процентах та пені.
 
У задоволенні позовної вимоги ПАТ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитного договору відмовлено.
 
Встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії слід відмовити.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року змінено в частині стягнення заборгованості по пені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по пені згідно кредитного договору від 21 липня 2008 року № KF50954 в сумі 2 000 000 грн.
 
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про  стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитом залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції про стягнення сум боргу за тілом кредиту та процентами відповідає умовам договору від 21 серпня 2008 року № KF 50954 та положенням законодавства.
 
Апеляційний суд встановив, що виникнення заборгованості у відповідача спричинено економічною та фінансовою нестабільністю в Україні у 2013 році, знеціненням курсу гривні відносно євро, заборгованість за кредитним договором почала накопичуватися у відповідача з кінця 2013 року.
 
Наявні обставини з урахуванням положень статтей 3, 551 ЦК України дають підстави для зменшення розміру пені до 2 000 000 грн.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
У липні 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у зв`язку з тим, що АТ «Таскомбанк» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк», постановив замінити стягувача у виконавчому провадженні № 57494945 з примусового виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року, зміненого постановою апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року у даній справі на правонаступника ПАТ «ВіЕс Банк» - АТ «Таскомбанк».
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року дану справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та  апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк». 
 
Зазначає, що позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції збільшив розмір позовних вимог, однак не сплатив судовий збір.
 
Стверджує, що відомості у заяві про збільшення позовних вимог по тілу кредиту не відповідають розрахунку заборгованості, наданому банком.
 
Указує, що зазначені у розрахунку заборгованості суми не відповідають графіку погашення кредиту, який є додатком до договору.
 
Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що банк 18 лютого 2014 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості по тілу кредиту, тому втратив можливість нараховувати та стягувати проценти з цього часу.
 
Рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог банку до відповідача про стягнення комісії у апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалося, а тому Верховним Судом не переглядається. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, щоВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого єПАТ «ВіЕс Банк», 21 липня 2008 року уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № KF50954, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 300 000 євро строком на 15 років.
 
Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом встановлюється базова ставка у розмірі 12 % річних. У випадку виникнення заборгованості за кредитом та/або процентами, та/або недотримання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та у порядку, визначених пунктом 5.2.1 даного договору, процент за користування кредитом збільшується на 10 % річних від базової ставки.Після повторного погашення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, виконання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та у порядку, визначених пунктом 5.2.1 договору, процентна ставка встановлюється в розмірі базової ставки.
 
20 лютого 2014 року позивач надіслав відповідачу повідомлення-вимогу від 18 лютого 2014 року № 09-3/3240 про дострокове повернення кредиту.
 
25 червня 2014 року банк звернувся із позовом до суду.
 
24 травня 2016 року банк звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Оскаржувані судові рішення не в повній мірі відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої вони мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.
 
Предметом спору є стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентах та пені.
 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
Велика Палата у своїх постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц зазначила, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
 
Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що у матеріалах справи наявна письмова вимога-повідомлення банку до відповідача від 18 лютого 2014 року, направлена банком відповідачу 20 лютого 2014 року, про дострокове повернення кредиту, а саме 189 978 євро основного боргу, 3325,59 євро простроченого боргу, 3640,68 євро простроченої заборгованості по процентах, яку банк вимагав повернути протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги-повідомлення, але не пізніше 45 днів з дня його направлення банком.
 
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку виконання основного зобов`язання, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором. 
 
У зв`язку з наведеним обґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо врахування цієї обставини при вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені та процентах за користування кредитом.
 
Відповідно до розрахунку банк просить стягнути заборгованість по процентах за період з 01 грудня 2013 року по 01 травня 2016 року, з чим погодилися суд першої інстанції та апеляційний суд, які задовольнили позовні вимоги. 
 
Суди першої та апеляційної інстанцій задовольнили позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентамиза період з 23 травня 2015 року по 22 травня 2016 року, що за межами строку виконання договору.
 
Колегія суддів вважає, що нарахування банком процентів та пені, передбаченої кредитним договором, після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України є неправомірним. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
У зв`язку з вищенаведеним рішення апеляційного суду у частині позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь банку процентів підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Підлягають встановленню обставини щодо строку виконання основного зобов`язання з урахуванням умов кредитного договору та вимоги банку про дострокове повернення кредиту, а також наявність та розмір заборгованості по процентах, яка підлягає стягненню з відповідача. 
 
Рішення суду першої інстанції та апеляційного суду у частині позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь банку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентамипідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
 
Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, то суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини на підтвердження виникнення заборгованості по тілу кредиту та погодилися з вимогами позивача про те, що її розмір становить 193 303,59 євро.
 
Відповідно до розрахунку заборгованості по тілу кредиту, доданого банком при уточненні позовних вимог, сума боргу за тілом кредиту становить 183 310 євро, тоді як банк просить стягнути 193 303,59 євро. На вказані суперечності у розрахунку заборгованості позивача посилався відповідач як у апеляційній скарзі, так і у касаційній скарзі, однак апеляційний суд не навів доводів та мотивів, за яких погодився з розрахунком банку і не погодився з доводами відповідача що розміру заборгованості. 
 
Апеляційний суд не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Касаційний суд відповідно до статті 400 ЦПК України, у редакції станом на 07 лютого 2020 року, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення апеляційного суду у частині позовних вимог банку до відповідача про стягнення заборгованості по тілу кредиту з направленням справи на новий розгляд в апеляційний суд.
 
Підлягають встановленню обставини щодо розмірів простроченої заборгованості по тілу кредиту, достроково стягуваного тіла кредиту та в сукупності загальної заборгованості відповідача перед банком по тілу кредиту.
 
Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк», до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентах скасувати, направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року в частині позовної вимоги публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк», до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення пені скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
      І. О. Дундар 
 
      В. І. Журавель 
 
      М. М. Русинчук