Постанова
Іменем України
 
19 лютого 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 419/1137/18
 
провадження № 61-10621св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач), 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Новоайдарська районна рада Луганської області,
третя особа - Новоайдарське районне територіальне медичне об`єднання,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Новоайдарської районної ради Луганської області на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року у складі судді Мартинюк В. Б. та постанову Луганського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Єрмакової Ю. В., Назарової М. В., Стахової Н. В.,
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви 
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новоайдарської районної ради Луганської області (далі - Новоайдарська районна рада), третя особа - Новоайдарське районе територіальне медичне об`єднання (далі - Новоайдарське РТМО), про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування розпорядження про звільнення, поновлення на займаній посаді, відшкодування моральної шкоди та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що 03 грудня 2010 року рішенням Новоайдарської районної ради № 2/12 її призначено на посаду головного лікаря Новоайдарського РТМО.
02 лютого 2018 року Новоайдарська районна рада прийняла рішення про її звільнення з посади головного лікаря Новоайдарського РТМО на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
08 травня 2018 року голова Новоайдарської районної ради Макогон В. В. видав розпорядження № 40 від 08 травня 2018 року, яким звільнив її із займаної посади. 
Вважала таке рішення не законним, у зв`язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просила:
- визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України та скасувати розпорядження голови Новоайдарської районної ради від 08 травня 2018 року № 40; 
-           поновити її на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО;
-           стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу;
-           стягнути на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 52 023 грн 40 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано незаконними дії Новоайдарської районної ради щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 41 КЗпП України та скасовано розпорядження голови районної ради від 08 травня 2018 року № 40. 
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО.
 
Стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 138 264  грн 28 коп. та компенсацію моральної шкоди в сумі 40 000 грн.
 
У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд мотивував рішення тим, що відповідач звільнив позивача за одноразове грубе порушення трудових обов`язків без достатніх правових підстав та з порушенням установленого законом шестимісячного строку для застосування дисциплінарного стягнення.
 
При прийнятті рішення № 16/2 відповідач порушив строки дисциплінарного провадження, порядок застосування дисциплінарного стягнення, не врахував тяжкості проступку та не надав правової оцінки висновкам та протоколу комісії. У цьому рішенні не вказано, в чому полягає одноразове грубе порушення працівником трудових обов`язків, які саме трудові обов`язки порушила позивачка та якими актами передбачено їх виконання.
 
Незаконність звільнення є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року змінено у мотивувальній частині стосовно висновків суду щодо дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , викладено її в редакції цієї постанови та змінено (зменшено) розмір стягнутої з Новоайдарської районної ради на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 138 264 грн 28  коп. до 119 796 грн 60 коп., розмір моральної шкоди з 40 000 грн до 3 000 грн.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд визнав необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність у діях позивача ознак одноразового грубого порушення трудових обов`язків, оскільки остання видала наказ № 192  поза межами наданих повноважень, не врахувавши, що власником, засновником та розпорядником майна комунального підприємства (Новоайдарського РТМО) є відповідач.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що відповідач пропустив строк для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, який передбачений статтею 148 КЗпП України.
 
Суд першої інстанції порушив вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, і неправильно обчислив середню заробітну плату позивача за час вимушеного прогулу, тому апеляційний суд зменшив її розмір до 119 796 грн 60 коп.
 
Короткий зміст касаційної скарги  
 
У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Новоайдарської районної ради Луганської області, у якій її представник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, провадження у справі закрити. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 грудня 2019 року справу повернуто на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи касаційної скарги  
 
Представник Новоайдарської районної ради зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій скасували розпорядження № 40, не врахувавши, що воно було прийняте на підставі рішення № 16/2, що є чинним та не скасоване у встановленому законом порядку.
 
Новоайдарська районна рада є суб`єктом владних повноважень; виключно на пленарних засіданнях Новоайдарської районної ради вирішується питання призначення і звільнення її керівників; позивач перебувала на посаді керівника комунальної установи, а тому справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
 
Обставини справи
 
Суди встановили, що рішенням Новоайдарської районної ради від 03 грудня 2010 року № 2/12 ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря Новоайдарського РТМО.
 
Наказом головного лікаря Новоайдарського РТМО Торби Н. І. від 12 грудня 2016  року № 192 «Про перейменування будівель, об`єктів, споруд, приміщень, відділень, які втратили своє першочергове призначення» у зв`язку з проведенням технічної інвентаризації перейменовано:
 
- будівлю молочної кухні на центральне стерилізаційне відділення;
 
- будівлю «старий харчоблок» на будівлю «котельня»;
 
- терапевтичне відділення на будівлю поліклініки;
 
- будівлю «Нова поліклініка» на адміністративний корпус;
 
- зубопротезний кабінет на рентген кабінет.
 
02 лютого 2018 року Новоайдарська районна рада прийняла рішення № 16/2 про звільнення з посади головного лікаря Новоайдарського РТМО ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (у зв`язку з прийняттям позивачем наказу від 12 грудня 2016  року №  192 поза межами її повноважень).
 
Розпорядженням голови Новоайдарської районної ради Макогона В. В. від 08 травня 2018 року № 40 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади головного лікаря Новоайдарського РТМО.
 
ОСОБА_1 вважала таке звільнення незаконним, що стало підставою даного позову.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України (тут і далі ЦПК України в редакції, чинній станом 07 лютого 2020 року)).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права
                     
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (пункт 1 статті 41 КЗпП України).
 
Звільнення за пунктом 1 статті 41 КЗпП України є дисциплінарний стягненням і допускається з додержанням правил, встановлення для застосування таких стягнень.
 
Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
 
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 , будучи головний лікарем, перевищила свої повноваження шляхом видачі наказу № 192, який став підставою для притягнення її до дисціплінарної відповідальності.
 
Урахувавши те, що наказ № 192 був виданий 12 грудня 2016 року, а рішення сесії про звільнення позивача з займаної посади прийнято 02 лютого 2018 року, розпорядження голови районної ради видане 08 травня 2018 року, що значно перевищує строк притягнення до дисціплінарної відповідальності, передбачений частиною другою статті 148 КЗпП України, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки про часткове задоволення позову.
 
У касаційній скарзі представник Новоайдарської районної ради зазначає, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
 
Колегія відхиляє вказані аргументи з огляду на наступне.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 822/160/16 за позовом звільненого головного лікаря Волочиського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Хмельницької області до Волочиської районної ради Хмельницької області, Волочиської районної державної адміністрації у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування розпорядження і рішення (провадження № 11-1120апп18)                              міститься висновок про те, що ця категорія справ має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки:
 
- оскаржені дії та рішення стосуються звільнення позивачки з посади головного лікаря, яка не відноситься до посад державного органу й робота на якій не відноситься до проходження публічної служби; 
 
- після укладення позивачем та Волочиською районною радою Хмельницької області контракту між ними виникли трудові відносини, які регулюються трудовим законодавством;
 
- фактично позовні вимоги стосуються підстав та умов звільнення позивача з посади головного лікаря підприємства, яке перебуває у комунальній власності Волочиської районної ради Хмельницької області. 
 
У зв`язку з наведеним суди попередніх інстанцій з додержанням вимог процесуального права розглянули дану справу у порядку цивільного судочинства.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що рішення районної ради про звільнення від 02 лютого 2018 року не скасоване, колегія також відхиляє, оскільки дане питання не було предметом позову.
 
Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість оскаржених рішень не впливають, їхніх висновків не спростовують. 
 
Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Новоайдарської районної ради Луганської областізалишити без задоволення.
 
Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018  року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Луганського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	В. І. Журавель    	
Судді:	Н. О. Антоненко     І. О. Дундар     Є. В. Краснощоков    	
 	М. М. Русинчук