ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2020 р.                                                             Справа №909/917/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                            Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                Кравчук Н.М.
                                                                                Плотніцького Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “Рідна Земля”, вих. № 30/10/19 від 30.10.2019 (вх. ЗАГС 01-05/3910/19 від 04.11.2019) 
на рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 (суддя Стефанів Т.В., повний текст складено 11.10.2019)
у справі № 909/917/19
за позовом:   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД"
до відповідача:   Приватного сільськогосподарського підприємства “Рідна Земля”
про  стягнення заборгованості в сумі 73137 грн. 61 коп., з яких: 51853 грн. 25 коп. - основний борг, 16236 грн. 22 коп. - пеня, 3677 грн. 60 коп. - втрати від інфляції, 1370 грн. 54 коп. - 3% річних

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року     Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" звернулося до Господарського суду Івано- Франківської області з позовом про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" заборгованості в сумі 73 137 грн. 61 коп., з яких: 51 853 грн. 25 коп. - основний борг, 16 236 грн. 22 коп. - пеня, 3 677 грн. 60 коп. - втрати від інфляції, 1 370 грн. 54 коп. - 3% річних.
Підставою для звернення з позовом слугувало   неналежне виконання відповідачем зобов`язань  за договором поставки №322 від 08.06.2018 в частині оплати поставленого позивачем товару.
Рішенням Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 у справі №909/917/19 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" заборгованість в сумі 73 137 грн. 61 коп., з яких: 51 853 грн. 25 коп. - основний борг, 16 236 грн. 22 коп. - пеня, 3 677 грн. 60 коп. - втрати від інфляції, 1 370 грн. 54 коп. - 3% річних, 1 921 грн. 00 коп. - судового збору.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором поставки №322 від 08.06.2018  стосовно оплати за отриманий товар у строки визначені умовами  договору, а відповідач не надав суду жодних доказів в спростування заявлених вимог. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги   підлягають задоволенню у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство “Рідна Земля” звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково, відмовивши в задоволенні стягнення пені в сумі 8118,11 грн.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь позивача 16  236,22 грн. пені, оскільки враховуючи тваринницьку діяльність відповідача, що не дає можливості покривати надмірні розміри штрафних санкції, складний фінансовий стан боржника, падіння цін на сільськогосподарську продукцію рослинництва та низькі ціни на молоко, відповідно до  ст. 233 ГПК України, розмір пені має бути зменшено не менш ніж на 50 %. Відтак, апелянт погоджується з нарахованою позивачем пенею в сумі 8 118,11 грн.
При цьому, відповідач зазначає, що  в частині стягнення основного боргу рішення суду першої інстанції ним не оскаржується і не заперечується. 
Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/917/19 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито   апеляційне  провадження  за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства “Рідна Земля”, вих. № 30/10/19 від 30.10.2019 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Окрім того, ухвалою суду встановлено строк для подачі позивачем  відзиву на апеляційну скаргу – до 09.12.2019.
25.11.2019 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 у справі №909/917/19 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
При цьому, позивач зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, однак не використав свого права на подання відзиву на позовну заяву та участь у судових засіданнях, не заперечував проти задоволення судом позовних вимог, в тому числі у частині стягнення пені.
Окрім того, позивач зазначає, що апелянт не подав жодних доказів на підтвердження його важкого фінансового становища, що є однією з підстав для застосування ст. 233 ГК України, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції. 
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 08.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" ( далі -продавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Рідна земля" (далі - покупець) укладено договір поставки № 322 ( далі – Договір), за умовами якого продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору (п. 1.1 Договору).
Згідно з п. 1.2 Договору предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання згідно видаткових накладних (передача за якими товару покупцю підтверджується довіреностями від останнього), які є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до  п. 2.1 Договору кількість та асортимент товару передбачається  у видаткових накладних на кожну окрему поставку.
Покупець оплачує поставлений продавцем товар за цінами, які вказуються в рахунках та видаткових накладних на кожну окрему поставку. Продавець до моменту поставки має право змінити ціни. Якщо покупець прийняв товар (підписав видаткову накладну) - вважається, що ціни на товар, вказані у відповідних рахунку та видатковій накладній, погоджені сторонами (п. 4.1 Договору).
Відповідно до  п. 6.1 Договору такий набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії цього договору не тягне за собою припинення зобов`язань по оплаті поставленого товару.
На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі наступних видаткових накладних: № 4625 від 25.09.2018 на суму 39 190 грн. 96 коп.,  № 4705 від 27.09.2018 на суму 36 853 грн. 25 коп.
Товар отримано повноважними представниками відповідача на підставі довіреностей № 153 від 24.09.2018 та № 156 від 27.09.2018, що не заперечується відповідачем.
Пунктом 5.2 Договору визначено порядок оплати за поставлений товар, а саме: 100 % суми кожної поставки сплачується по факту поставки протягом 5 (п`яти) календарних днів після переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.
Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: № 4777 від 24.09.2018 на суму 39 190 грн. 96 коп., № 4867 від 27.09.2018 на суму 36 853 грн. 25 коп.
Відповідач розрахувався за отриманий товар частково, сплативши позивачу кошти в сумі 24 190 грн. 96 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку: за 25.01.2019 на суму 9 190 грн. 96 коп.; за 20.02.2019 на суму 2 000 грн. 00 коп.; за 15.03.2019 на суму 10 000 грн. 00 коп.; за 27.06.2019 на суму 3 000 грн. 00 коп.
Отже, на момент звернення до суду борг відповідача перед позивачем становив 51 853 грн. 25 коп. Вказану обставину відповідач визнає у апеляційній скарзі.
Пунктом 5.3 Договору сторони передбачили, що у разі наявності заборгованості покупця, грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по договору товар, зараховується продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.
Позивачем зараховано перелічені вище проплати за договором по поставці, яка відбулася 24.09.2018. Отже, борг за поставлений товар по видатковій накладній № 4777 від 24.09.2018 становить 15 000 грн. 00 коп., по видатковій накладній № 4867 від 27.09.2018 -36853 грн. 25 коп.
Відповідно до  п. 7.2 Договору у разі порушення термінів розрахунків покупець за вимогою продавця зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості.
На підставі даного пункту договору позивач нарахував пеню:
- по видатковій накладній № 4777 від 24.09.2018 – 4 717 грн. 81 коп. (на суму боргу 15000 грн. 00 коп., за період прострочення з 01.10.2018 по 19.08.2019);
- по видатковій накладній № 4867 від 27.09.2018 – 11 518 грн. 41 коп. (на суму боргу 36853 грн. 25 коп., за період прострочення з 03.10.2018 по 19.08.2019).
Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі  ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати, а саме:
- по видатковій накладній № 4777 від 24.09.2018 (на суму боргу 15 000 грн. 00 коп., за період прострочення з 01.10.2018 по 19.08.2019): 398 грн. 22 коп. - 3 % річних та  1 063 грн. 85 коп. - інфляційних втрат;
- по видатковій накладній № 4867 від 27.09.2018 (на суму боргу 36 853 грн. 25 коп., за період прострочення з 03.10.2018 по 19.08.2019): 972 грн. 32 коп. - 3 % річних та 2 613 грн. 75 коп. - інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 у справі №909/917/19 позов задоволено повністю.  
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені, оскільки вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст. 233 ГК України та не зменшив розмір пені на 50%. В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується жодною із сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до  статті 233 Господарського кодексу України  суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною 3  статті 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 19.03.2019 у справі №908/856/18).
Відповідно до приписів  ст.ст. 73, 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.  13, ч.1 ст.  76, ч. 1 ст.78, ч. 1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі  статтею 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з  статті 74 Господарського процесуального кодексу України,  статті 233 Господарського кодексу України  те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи судом першої інстанції, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень ( а.с. 61,66). Однак, відповідач не забезпечив участі уповноваженого представника в судових засіданнях, не подав суду першої інстанції відзиву на позовну заяву або клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення  розміру пені, не обгрунтував наявності підстав для застосування судом положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, не надав суду жодних доказів на підтвердження  скрутного майнового стану на час виникнення прострочення сплати боргу. 
Окрім того, відповідач не подав жодних доказів свого скрутного фінансового становища та інших обставин, якими обгрунтовані вимоги апеляційної скарги, і суду апеляційної інстанції.
Враховуючи наведені обставини та те, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції повинен був зменшити розмір пені на 50 % відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.
З огляду на  все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 у справі №909/917/19  відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 08.10.2019 у справі №909/917/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “Рідна Земля”  – без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з моменту  прийняття.
3. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                    Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                                    Плотніцький Б.Д.