ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року	Львів	Справа № 559/2272/17 пров. № 857/13058/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Ратушної М.І. 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2019 року (головуючий суддя: Феха Т.С., місце ухвалення - смт. Демидівка, дата складення повного тексту рішення – 27.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дубенської міської ради Рівненської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області в особі відділу у Дубенському районі, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, –
встановив:
ОСОБА_2 , 20.10.2017 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Дубенської міської ради Рівненської області  від 25.09.2015 за № 4310 «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015 № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» в частині, що стосуються включення до переліку земельних ділянок, які підлягали продажу в 2015 році – земельну ділянку площею 0,0045 га, що знаходиться в проїзді за адресою: вул. Залізнична, 87, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювані Законом інтереси позивача; виключити зі змісту рішення Дубенської міської ради Рівненської області від 25.09.2015 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» пункт 34, про включення до переліку земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році, земельну ділянку за адресою вул. Залізнична, 87 площею 0,0045 га.
Обґрунтовує позов тим, що спірна земельна ділянка розташована в проїзді по вул АДРЕСА_1 , входить до мережі автомобільних доріг і є об`єктом загального користування мешканців міста, через що в силу приписів ст. 83 Земельного кодексу України та Закону України «Про автомобільні дороги» не може передаватися у приватну власність.
Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2019 року позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що згідно діючого Генерального плану м. Дубно на спірній території не передбачено жодних проїздів. Вказує, що покликання суду першої інстанції на те, що згідно даних Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка є частиною проїзду є безпідставним, оскільки Публічна кадастрова карта України не містить інформації щодо наявності у спірній ділянці такого статусу як «проїзд». Серед характеристик відповідної земельної ділянки (кадастровий номер, тип власності, цільове призначення, площа) відсутня інформація про те, що ця ділянка є саме проїздом. Відсутня така інформація і у витязі, який у своєму клопотанні від 03.09.2019 надав позивач.
Крім цього, зазначає, що у висновку управління Держгеокадастру у Дубенському районі від 15.12.2015 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чітко вказано про відсутність будь-яких обмежень чи сервітутів на вказаній ділянці, а також констатовано відповідність генплану забудови.
Позивач, 14.01.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
ОСОБА_1 , 27.01.2019 подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки, участь третьої особи в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, не подано документів, які підтверджують неявку в судове засідання та у відповідності до ч. 3 ст. 313 КАС України, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких мотивів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки земельна ділянку площею 0,0045 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Залізнична, 87 м. Дубно, є частиною проїзду та земельною ділянкою загального користування, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30.03.2018 відповідачем прийнято рішення № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році», яким затверджено перелік земельних ділянок в м. Дубно, що підлягають продажу в 2015 році (згідно додатку) (п.1); включення в затверджений перелік земельних ділянок дає право зацікавленим землекористувачам на виготовлення землевпорядної документації (проектів землеустрою) (п.2).
Третя особа ОСОБА_1 , 05.08.2015 звернувся до міського голови Антонюка В.М. із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу площею 0,0045 га для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Дубенської міської ради Рівненської області № 4310 від 25.09.2015 «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015 № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» доповнено додаток рішення № 3906 від 30.03.2015, зокрема, пунктом 34, який стосується земельної ділянки площею 0,0045 га по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови.
На підставі рішення відповідача № 4310 від 25.09.2015, ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність шляхом викупу.
Суд апеляційної інстанції проаналізувавши фактичні обставини справи та змісту позовної заяви вказує на те, що позивачем оскаржується рішення відповідача № 4310 від 25.09.2015 «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015 № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» в частині включення до переліку земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році, зокрема, спірної земельної ділянки, яка на думку позивача, є фактично проїздом і місцем загального користування.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України).
В частині 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частинами 10 та 11 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст. 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі рішення відповідача № 4310 від 25.09.2015, ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність шляхом викупу.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що виходячи з приписів статей   116,   118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає позитивного рішення про надання її у власність саме цій особі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач зазначав, що спірна земельна ділянка, є фактично проїздом і місцем загального користування, вказані твердження останнього підтриманні судом першої інстанції, оскільки згідно даних Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка є частиною проїзду, однак суд апеляційної інстанції вважає такі помилковими з огляду на наступне.
Згідно даних Публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta), земельна ділянка, що розташована за адресою по АДРЕСА_1 , якій присвоєно кадастровий номер 5610300000:02:002:0323, вказана карта, не містить інформації щодо наявності на спірній ділянці такого статусу як «проїзд». Серед характеристик відповідної земельної ділянки є зокрема: кадастровий номер - 5610300000:02:002:0323, тип власності - не визначено; цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; площа - 0.0045 га. 
Крім цього, відповідно до Висновку Управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради «Про надання земельної ділянки у власність шляхом викупу в межах м. Дубно» від 23.11.2015 № 3239 (а. с. 24), Дубенська міська рада погодила надання у власність шляхом викупу земельної ділянки за адресою по вул. Залізничній, 87 в м. Дубно, обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) не має.
Згідно Висновку Управлінням Держгеокадастру у Дубенському районі «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 15.12.2015 № 210 виданого (а. с. 25), вказана земельна ділянка, зокрема: відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови; лісові насадження відсутні; належність до території та об`єктів природно-заповідного фонду відсутня; наявність водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, водних об`єктів басейнів та заплав малих річок відсутні; санітарно-захисні-зони відсутні; обмеження та сервітути відсутні.
Щодо покликання позивача на топографічну-геодезичну зйомку фактичних меж користування з нанесенням меж зареєстрованих земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на вул. Залізничній, 87, 89 м. Дубно, яка додана до відзиву на апеляційну скаргу, то вказана топографічна-геодезична зйомка не свідчить, що спірна земельна ділянка є частиною проїзду, оскільки такі твердження спростовуються Витягами з топографічного плану м. Дубно з зазначенням будівель на вул. Залізничній № 87 та 89, які долучені до матеріалів справи. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, помилковим висновок суду першої інстанції, що спірна ділянка є саме проїздом, оскільки такий висновок не підтверджений належними та допустимими доказами.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що    ч. 1   ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України   (в редакції, яка діяла на день звернення до суду) вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (аналогічні положення, викладені у ч. 1 ст. 5 КАС України, у редакції на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції).
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушуються права позивача.
Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов`язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.
Отже, вирішуючи цей публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача прийнятим рішенням відповідача.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що жодних доказів набуття ОСОБА_1 , будь-якого речового права на спірну ділянку під час судового розгляду не надано. 
При цьому, суд апеляційної інстанції повторно наголошує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність саме цій особі, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. А відтак, і на відсутність порушених у спірних правовідносинах прав та інтересів позивача вказаним рішенням відповідача. 
Крім цього, ОСОБА_2 не надано доказів отримання речового права на спірну ділянку, не надано й підтверджуючих документів про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером 5610300000:02:002:0323, що у свою чергу також підтверджує відсутність порушених прав та законних інтересів позивача, оспорюваним рішенням.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки з наявних у справі доказів не можливо встановити, що спірна земельна ділянка є частиною проїзду та права позивача оскаржуваним рішенням не порушено, а тому рішення суб`єкта владних повноважень прийнято в межах його повноважень та у спосіб передбачений законодавством, отже скасуванню не підлягає.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні  позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.  
Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2019 року у справі № 559/2272/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 11.02.2020.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду