П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2141/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
28 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Гонтарука В. М. ,  

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (м. Хмельницький, 20 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Міністерсва юстиції України, Державної казначейської служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про стягнення шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь: 13442,64 грн. компенсації втрати частини заробітної плати за період січень - травень 2008 року, внаслідок несвоєчасної виплати її частини в розмірі 6335,33 грн.; 6667,25 грн. шкоди у виді недоплаченого щомісячного грошового утримання за період січень - травень 2008 року та 14146,95 грн. компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою, а всього 34256,84 грн.. Стягнення провести з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів".
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На  обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року він працював на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області. Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28 грудня 2007 року було внесено зміни до ч.4 ст.44 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року "Про статус суддів", зокрема було визначено, що суддям виплачується надбавка за вислугу років у розмірах при стажі роботи понад 20 років 30 відсотків від посадового окладу, хоча попередня редакція статті передбачала виплату від загальної суми щомісячного заробітку. Рішенням Конституційного суду від 22 травня №10-рп/2008 було визнано неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі щодо внесення змін у ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів". Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду №822/666/14 від 24 березня 2014 року було зобов`язано апеляційний суд Хмельницької області перерахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років із врахуванням щомісячної премії за період з 1 січня 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за секретну роботу форми 2 за період з 1 лютого 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за виконання особливо важливої роботи за період з 1 березня 2007 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату надбавки за вислугу років. За період з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року судом було відмовлено за посиланням на те, що в цей період положення ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" діяли в редакції Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач працював на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Згідно Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28 грудня 2007 року, було внесено зміни до ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ, зокрема було визначено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Рішенням Конституційного суду України №10-рп від 22 травня 2008 року зміни внесені до ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, було визнано неконституційними.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, ч. 3 ст. 152 Конституції України передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
В силу ст.22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Тобто, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
При цьому, позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату цієї заробітної плати.
Разом з тим, недоотриманий позивачем розмір заробітної плати та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, не може вважатися збитками у розумінні ст. 22 Цивільного Кодексу України.
Беручи до уваги наведене, правові підстави для стягнення на користь позивача збитків в сумі 13442,64 грн. компенсації втрати частини заробітної плати за період січень - травень 2008 року, внаслідок несвоєчасної виплати її частини в розмірі 6335,33 грн. та 6667,25 грн. шкоди у виді недоплаченого щомісячного грошового утримання за період січень - травень 2008 року та 14146,95 грн. компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою, у зв`язку із недоплатою йому за період з січня по травень 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням премії і надбавок, відсутні.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
За змістом ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Гонтарук В. М.