ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002039 пров. № 857/11096/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                  Кушнерика М.П.
суддів                                                                       Курильця А.Р., Мікули О.І.
за участю секретаря судового засідання                      Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби (Львівської митниці ДФС) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, прийняте суддею Качур Р.П. в м.Львові о 12 годині 31 хвилині,  у справі № 1.380.2019.002039 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби (Львівської митниці ДФС) про визнання протиправним і скасування рішення, -

                                                                 встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 01.04.2019 №UA209000/2019/000182/2, винесене Львівською митницею ДФС.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено повністю. 

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, при неповно з`ясованих обставинах справи, які мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на наявність різних сум у фактурі; у фактурі не вказано спосіб сплати за ввезений позивачем автомобіль; в експортній декларації є посилання на фактуру від 22.04.2018, а до митного контролю подавалась фактура від 22.02.2019; у поданій 01.04.2019 декларантом до митного контролю митній декларації № UА209110/2019/001425 вказано ціну купівлі – 8700 доларів США, а не 8700 Євро, як у фактурі; вказана у фактурі особа не є власником транспортного засобу відповідно до свідоцтва про його реєстрацію. 
Частиною 1 статті 368 МК передбачено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Однак, прихідний касовий ордер, касовий чек, платіжний (або банківський) документ, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки від громадянина до митного оформлення не подавалися.
У зв`язку з тим, що подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, відповідно до ч.3 ст.53 МК України, митницею виставлено декларанту вимогу про подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару. 
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Додаткових документів, згідно з переліком вимоги, які б підтвердили заявлену митну вартість даного автомобіля, декларантом не було надано.
Вважає, що митним органом виконано обов`язок в межах процедури консультацій щодо доведення до декларанта інформації щодо відсутності в даному випадку даних щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, що відповідає процедурі консультацій.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що митниця у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначення декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою. При цьому у розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. При цьому вичерпний перелік таких підстав визначений Митним кодексом України.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є не підтвердженими, чому з поданих документів не можливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Спрацювання системи АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішні економічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.
Водночас митницею не доведено наявності і самих ризиків. Так не надано доказів наявності у митного органу інформації про митне оформлення ідентичних та подібних (аналогічних) транспортних засобів, з вказанням марки, моделі, інших характеризуючих даних і особливостей, а також ціни вже оформлених транспортних засобів.
Натомість митниця, як вбачається із графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, що містить назву «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначив : «Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.»
Тобто, відповідач застосував ціну, яку йому сформував АСАУР, без вказівки на будь-яке джерело.
Просить залишити без змін рішення суду.

Представником митниці заявлено клопотання про заміну сторони, а саме Львівської митниці ДФС на Галицьку митницю Держмитслужби, оскільки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» з 28 листопада 2019 року розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 27.11.2019 року проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.
Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 придбав у німецької фірми PKW-, LKW-, Unfallfahrzeuge und Baumaschinen STEPHAN SAMBIRSKIJ (83661 LENGGRIES, FLECK 2a) транспортний засіб марки VOLVO модель V60 VIN-код YV1FZARCDJ2043244 за ціною 8700 Євро. 
Прибувши до Львівської митниці ДФС, 01.04.2019 декларантом подано до митного контролю митну декларацію № UА209110/2019/001425 на товар – “Легковий автомобіль марки VOLVO, модель V60, що використовувався, 2017 року випуску ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 29.06.2017, з дизельним типом двигуна, об`єм двигуна 1969 см3, потужність 110 кВт, повна маса 1758 кг, колісна формула 4х4, загальна кількість місць, включаючи місце водія – 5, тип кузова – універсал, в пошкодженому стані (не на ходу) після ДТП (пошкоджені капот, переднє праве крило, передній бампер, передня права фара, передня права підвіска, переднє праве колесо, правий лонжерон; подряпини лакофарбового покриття по кузову, забруднено та потерто салон та сидіння; спрацьована подушка безпеки переднього пасажира), призначений для перевезення пасажирів дорогами загального користування”, у якій вказано ціну купівлі – 8700 Євро.
До митної декларації долучено фотографії пошкоджень та документи, що підтверджують ціну автомобіля: рахунок-фактуру (інвойс) від 22.02.2019, у якій вказано ціну 8700 Євро; рахунок-фактуру (інвойс) від 06.02.2019 №112315, по якій продавцем товару –  німецькою фірмою PKW-, LKW-, Unfallfahrzeuge und Baumaschinen STEPHAN SAMBIRSKIJ (83661 LENGGRIES, FLECK 2a) імпортований позивачем транспортний засіб попередньо був куплений у нідерландської фірми JTI AUTOBEDRIJK V.O.F. (Bedrijvenpark Twente Noard 83 7602 KS Almeio-Holland) за ціною 8300 Євро, з підписами на даному рахунку-фактурі уповноваженого представника компанії – продавця від 08.02.2019 про одержання коштів у сумі 500 Євро через Rabobank, від 21.02.2019 про одержання коштів у сумі 1800 Євро через Rabobank, від 21.02.2019 про одержання коштів у сумі 6000 Євро через касу компанії; митну декларацію країни відправлення (MRN) №19PL402010E0224138 від 23.02.2019; акт митного огляду імпортованого мною транспортного засобу від 06.03.2019, у якому посадові особи відповідача зазначили, що автомобіль у пошкодженому стані (не на ходу), після ДТП, і описали виявлені ними пошкодження.  
На вимогу митниці декларантом позивача було надано витребовувані та інші додаткові документи, а саме: документ, що стосується вартості оцінюваного товару, а саме лист продавця про отриману оплату б/н від 28.03.2019, який свідчить, що відповідно до рахунку фактуру (інвойс) від 22.02.2019 позивачем були сплачені кошти в сумі 8700 Євро, що підтверджується розпискою продавця про одержання готівкових коштів в сумі 8700 Євро в якості оплати за вказаний транспортний засіб; висновок про якісні та вартісні характеристики оцінюваних товарів (висновок судово-товарознавчого дослідження про вартість майна) підготовлений судовим експертом, разом з додатками, а саме Висновок експерта №2107 судової авто-товарознавчої експертизи від 29.03.2019, підготовлений судовим експертом ОСОБА_2 , згідно якого вартість транспортного засобу марки VOLVO модель V60 VIN-код YV1FZARCDJ2043244, 2017 року виготовлення, станом на момент проведення дослідження становила 11 001,48 Євро, тобто результати експертного дослідження підтверджують, що вартість оцінюваного транспортного засобу складає значно меншу ціну, яку було визначено Львівською митницею ДФС, а саме 23050 Євро. 
Відповідачем за результатами розгляду даної декларації прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209110/2019/00005 та рішення про коригування митної вартості від 01.04.2019 № UA209000/2019/000182/2, яким скориговано вартість автомобіля до 23050 Євро за 6 (резервним) методом митної вартості. 
Рішення мотивовано тим, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від  11.09.2015 №689 та постанови КМУ № 1077 від 12.12.2018 у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 23050,00 Євро. Проведено консультації з декларантом згідно ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 23050,00 Євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Львівської митниці ДФС від 01.04.2019 №UA209000/2019/000182/2 про коригування митної вартості товарів та скасував таке, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).
При цьому, в частині шостій статті 54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивач надав митниці для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, натомість відповідач не мав законних підстав для витребовування додаткових документів та, як наслідок, для відмови в митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю, оскільки не довів, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.
Митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Вимоги частин третьої-четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Доводи митного органу про те, що відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю банківських документів, що підтверджують вартість товару. Разом з тим, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом, а саме, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів - стаття 55 МК України.
Судами встановлено, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UА209110/2019/001425, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору в розмірі 8700 Євро. 
ОСОБА_1 до поданої електронної митної декларації долучено документи відповідно до визначеного ст.52, 368 МК України переліку, які підтверджують цю вартість, а тому є безпідставним покликання апелянта на те, що заявлена вартість не підтверджена документально.
Апеляційний суд також критично оцінює твердження митного органу, що заявлена вартість транспортного засобу не відповідає тій вартості, що згенерована АСАУР ДФС, оскільки законом не передбачено співставлення заявленої декларантом вартості товару із тією, що генерується АСАУР ДФС, як методу перевірки правильності визначення заявленої вартості. 
В судовому засіданні апеляційного суду, представник відповідача не змогла пояснити чи при визначенні вартості АСАУР ДФС було внесено пошкодження спірного транспортного засобу, тощо. 
З графи 33 оспореного рішення відповідача вбачається, що джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну. Тобто, відповідач застосував ціну, яку сформував АСАУР, без вказівки на будь-яке джерело.
Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойс) від 22.02.2019, у якій вказано ціну 8700 Євро, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів країни експорту інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу транспортного засобу марки VOLVO модель V60 VIN-код YV1FZARCDJ2043244 та отримання або неотримання від позивача коштів в сумі 8700 Євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб. Навпаки, позивачем подано до суду експортну декларацію від 23.02.2019 (MRN) №19PL402010E0224138, у якій відображено, що вартість експортованого з Німеччини транспортного засобу марки VOLVO модель V60 VIN-код YV1FZARCDJ2043244 складає 37294 польських злотих, що по курсу на день покупки автомобіля складає 8700 Євро.
На вимогу митниці декларантом надано витребувані та інші документи, а саме: документ, що стосується вартості оцінюваного товару – лист попереднього власника – нідерландської фірми JTI AUTOBEDRIJK V.O.F. (Bedrijvenpark Twente Noard 83 7602 KS Almeio-Holland), про отриману оплату б/н від 28.03.2019, який свідчить, що відповідно до рахунку фактуру (інвойс) від 22.02.2019 позивачем були сплачені кошти в сумі 8700 Євро; висновок експерта №2107 судової автотоварознавчої експертизи від 29.03.2019, підготовлений судовим експертом Шатковським А.Ю.
На запит адвоката Шокала В., ДФС України листом від 22.07.2019 №34750/6/99-99-19-06-02-15 повідомила, що станом на 04.07.2019 не направлялись запити до митних органів іноземних держав з приводу законності ввезення в Україну транспортних засобів.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. За правилами частини третьої, восьмої згаданої статті кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).
Тобто, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З системного аналізу даних норм вбачається що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 МК України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.
Відповідачем не надано доказів, як суду першої, так і апеляційної інстанції, що ним проведено необхідну консультацію у належний спосіб, а покликання на скріншот з витягу «АСМО Інспектор» про проведення 01.04.2019 року о 17.41 год. Консультації у належний спосіб, не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, у рішенні вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів); посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII цієї угоди під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обгрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів).
Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Щодо посилань відповідача у рішенні про коригування митної вартості на Постанову Кабінету Міністрів України №1077 від 12.12.2018, якою затверджено Тимчасовий порядок виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки пункт 1 даного Тимчасового порядку зазначає, що він  визначає механізм виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТЗЕД та ввезені громадянами на митну територію України в період з 1 січня 2015 року до 25 листопада 2018 року, а також перебувають у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту, поміщення в який здійснювалося шляхом вчинення дій, усного декларування або декларування з використанням іншого документа, ніж митна декларація, на бланку єдиного адміністративного документа; перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту, були вивезені за межі митної території України після 25 листопада 2018 року та ввезені повторно, а позивачем придбано транспортний засіб у 2019 році.
Зазначений у рахунку-фактурі від 22.02.2019 напис “Zehr - Tausend” (десять тисяч) внесений помилково, про що свідчить лист фірми продавця транспортного засобу від 05.06.2019 з перекладом на українську мову. 
Також, суд першої інстанції вірно зазначено, що посилання в експортній декларації на фактуру від 22.04.2018 не свідчить про подання недостовірних документів, оскільки у митній декларації (MRN) №19PL402010E0224138 містяться дані про імпортований позивачем транспортний засіб марки VOLVO модель V60 VIN-код YV1FZARCDJ2043244 та про вартість 37294 польських злотих, що по курсу на день покупки автомобіля складає 8700 Євро. Таким чином, встановлено факт помилки, допущеної декларантом у митній декларації № UА209110/2019/001425 в частині валюти, а саме вказано ціну купівлі у доларах США, а не в Євро, як зазначено у товаросупровідних документах, яка не вплинула на митну вартість товару, адже така визначається згідно документів, по яких відбулися розрахунки між сторонами, а у митну декларацію вноситься вже заявлена митна вартість. 
Дана позиція узгоджуються з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 25.01.2019 у справі № 815/5398/17.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів. Декларант виконав вимоги митниці в частині подання документів.
Дане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №809/278/17.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України  - кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби (Львівської митниці ДФС) – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, у справі № 1.380.2019.002039, - без змін.  

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 24.01.20