ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2479/20 Справа № 215/1543/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
треті особи без самостійних вимог - Покровський відділ державної виконавчої служби м.Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 - адвоката Давидова Сергія Володимировича, на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І. в м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст о рішення складено 04 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено 24.07.2019 року, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину та зняття з нього арешту.
Просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , незавершений будівництвом об`єкт, жилий будинок, готовність якого - 28%, за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, просила виділити у власність та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити у власність та визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, однією із позовних вимог заявлено зняття арешту з Ѕ частини незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: АДРЕСА_1 , як належної на праві приватної власності ОСОБА_1 та з Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , як належної на праві приватної власності ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що 25 січня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час шлюбу позивачем та відповідачем набуте вище вказане нерухоме майно, право власності на яке оформлено на відповідача.
Рішенням Дніпропетровського апеляційного суду у справі №212/3860/15-ц від 09.06.2016року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 09.12.2014року - 240 666, 02 грн., судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 5 053,99 грн., 8 903,19 грн. витрат на правову допомогу.
20.09.2016 року Покровським відділом державної виконавчої служби м.Кривий Ріг ГТУ юстиції у Дніпропетровській області на виконання вищезазначеного рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження.
26.09.2016року Покровським відділом державної виконавчої служби м.Кривий Ріг ГТУ юстиції у Дніпропетровській області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31570465.
Вищезазначена обставина послугувала підставою для звернення до суду, оскільки спірне майно купувалося сторонами у період шлюбу, а отже є майном спільної сумісної власності.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Покровський відділ державної виконавчої служби м.Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про поділ майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину та зняття з нього арешту задоволено.
Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незавершений будівництвом об`єкт, жилий будинок, готовність якого - 28%, за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено у власність та визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено у власність та визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .
Знято арешт з Ѕ частини незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), за адресою: АДРЕСА_1 , як належної на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , як належної на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року внесено виправлення у вступну частину рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року
щодо порядку розгляду справи в позовному провадженні, замість: «в підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження», вказано «в судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження», а також в рішенні зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 .
Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Давидов С.В., не погоджуючись з ухваленим рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, яке ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання конституційних принципів і загальних засад права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повну відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що суд проігнорував той факт, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не вказала стягувача ОСОБА_3 , в інтересах якого, державним виконавцем в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 240 666,02 грн. було накладено арешт на спірне майно подружжя. Вказує, що в порушення приписів ст.53 ЦПК України, суд, під час відкриття провадження у справі не залучив в якості третьої особи стягувача ОСОБА_3 , ухваливши рішення, яке впливає на права та інтереси третьої особи чим грубо порушив норми процесуального права.
Окрім того, адвокат Давидов С.В. наголошує на тому, що під час постановлення ухвали від 26.03.2019 року про забезпечення позову, якою державному виконавцю було заборонено вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спірного арештованого майна, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таке забезпечення позову фактично призведе до зупинення виконавчого провадження з виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є недопустимим та суперечить вимогам діючого законодавства та змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає у захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні прав інших осіб.
Скаржник звертає увагу на той факт, що подання позивачкою позову та заяви про його забезпечення обумовлено усвідомленістю подружжя Коцюруб наслідків невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів з відповідача на користь третьої особи ОСОБА_3 , а тому здійснено виключно з метою позбавлення ОСОБА_3 , як стягувача, можливості захисту його майнових прав та уникнення виконання рішення суду. Вказує, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції не пересвідчився в тому, чи дійсно між сторонами виник спір, не з`ясував відповідність та співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та ухваленням рішення про задоволення позовних вимог. Скаржник наголошує на тому, що подача позивачем позову та заяви про забезпечення позову спрямовані на перешкоджання державному виконавцю виконати рішення суду про стягнення боргу з відповідача на користь третьої особи.
Окрім того, адвокат Давидов С.В., вказує на та, що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на той факт, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, неприйнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, проігнорувавши правову позицію висловлену у Постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі №2-4435/2008, №909/935/15 від 29 березня 2018 року. Посилаючись на аналіз статей 60,63, 69 СК України, статей 328, 331, 368, 372 ЦК України, скаржник наголошує на тому, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
У відзиві на апеляційну скаргу представника третьої особи, адвоката Давидов С.В., представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ратушна Р.П., просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_3 - адвоката Давидова С.В., залишити без задоволення.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника третьої особи адвоката Давидова С.В. підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 25.01.1997 року (а.с.10).
Згідно з п.6 копії Договору купівлі-продажу незавершеного будівництва жилого будинку від 19.11.2008 року Покупець  ОСОБА_2  повідомляє, що придбаває вищевказане майно за сумісні кошти, за згодою дружини ОСОБА_1 (копія - а.с.11). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Власником незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості), та земельної ділянки кадастровий номер: 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , відповідач по справі (а.с.12,13, 16-18).
В провадженні Покровського ВДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №52298794 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 254 623,20 грн. При виконанні даного виконавчого провадження державним виконавцем було ухвалено постанову про арешт майна боржника, з метою подальшої реалізації (а.с.14-15,19,32).
Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підстави досліджених доказів, з урахуванням визнання відповідачем позову, виходив з того, що незавершений будівництвом об`єкт жилого будинку, готовність якого 28% та земельна ділянка були придбані позивачем та відповідачем саме у період шлюбу, тому дане майно є спільною сумісною власністю сторін у справі, частки у котрій є рівними, виділяючи сторонам рівні частки у спільній сумісній власності та, визнаючи право власності на 1/2 частку спільного майна за кожним із подружжя, суд виходив з того, що з відповідача ОСОБА_2  на користь третьої особи  ОСОБА_3  за рішенням суду стягнуто грошові кошти та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить не лише відповідачу, а й позивачу, що унеможливлює розпорядження позивачем на власний розсуд своєю часткою нерухомого майна та суперечить нормам статей 316, 317, 319, 391 ЦК України, у зв`язку із чим у цій частині позовні вимоги, також підлягають задоволенню, як підлягають задоволенню і вимоги про зняття арешту з 1/2 частки майна, що належить на праві власності позивачу.
Проте колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції не в повній мірі додержався наведених вище норм закону, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, що узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанова Пленуму від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно із частинами другою, третьої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 
У відповідності до статті 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
У відповідності до ч.ч.2,3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд першої інстанції, установивши, що об`єкт незавершеного будівництва придбаний подружжям під час шлюбу за спільні кошти, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.
Об`єкт незавершеного будівництва придбаний подружжям під час шлюбу, може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, що узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі №158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18).
Однак, позивач ОСОБА_1 , звернувшись в суд з уточненим позовом, окрім визнання рівності часток у спільній власності подружжя просила, також виділити їй та відповідачу ОСОБА_2 у приватну власність по Ѕ частині майна, яке є спільною власністю подружжя.
У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.
За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що правовідносини сторін регулюються нормою статті 364 ЦК України.
У частині другій статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 цього Кодексу).
З аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слідує, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13.
Суд першої інстанцій не з`ясував, чи може бути кожному з подружжя виділено відокремлену частину незавершеного будівництвом об`єкт жилого будинку із самостійним входом або чи є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності, та дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про виділення часткок у спільній сумісній власності подружжя.
Враховуючи викладене, наявні передбачені ЦПК України правові підстави для часткового задоволення апеляційної скарги представника третьої особи адвоката Давидова С.В. та скасування оскаржуваного судового рішення в частині виділення у власність сторонам по Ѕ частині незавершеного будівництвом об`єкт жилого будинку.
Проте, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визнання за подружжям Коцюруб, кожним окремо по Ѕ частині незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% за адресою: АДРЕСА_1 та по Ѕ частині земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , без виділу в натурі, оскільки можливість такого виділу не доведена в судовому засіданні.
Доводи скаржника про те, що суд проігнорував той факт, що позивач  ОСОБА_1  у позовній заяві не вказала стягувача  ОСОБА_3 , що під час постановлення ухвали від 26.03.2019 року про забезпечення позову суд не звернув уваги на те, що таке забезпечення позову фактично призведе до зупинення виконавчого провадження з виконання судового рішення, що подання позивачем позову та заяви про його забезпечення обумовлено усвідомленістю подружжя Коцюруб наслідків невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів з відповідача на користь третьої особи ОСОБА_3 , що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, неприйнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, і кожному доводу в судовому рішенні надана відповідна правова оцінка.
Зокрема, ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року внесено виправлення у вступну частину рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 рокущодо порядку розгляду справи в позовному провадженні, а також в рішенні зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 (а.с116-117).
Ухвала про забезпечення позову на яку посилається скаржник була переглянута за його апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.12.2019 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3  - ОСОБА_5 , задоволена частково. Ухвала Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року скасована та постановлена нова, якою заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена частково.
Зупинено продаж Ѕ частини арештованого майна державним виконавцем Покровського ВДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області в межах виконавчого провадження №52298794 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 254623,20 грн. А саме: Ѕ частини незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28% (незавершеного будівництва, житлового будинку, готовність якого - 28%, об`єкту житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою для звернення позивача в суд з позовом стало накладення 20.09.2016 року Покровським відділом державної виконавчої служби м.Кривий Ріг ГТУ юстиції у Дніпропетровській області арешту на майно її чоловіка ОСОБА_2  у зв`язку з виконанням рішення Дніпропетровського апеляційного суду у справі №212/3860/15-ц від 09.06.2016 року про стягнення з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3   заборгованості за договором позики.
Вищезазначена обставина послугувала підставою для звернення позивача до суду, оскільки спірне майно купувалося сторонами у період шлюбу, а отже є майном спільної сумісної власності, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, що відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим твердження скаржника про те,що дії позивача спрямовані на перешкоджання державному виконавцю виконати судове рішення про стягнення на користь третьої особи боргу, колегія суддів вважає надуманими та їх відхиляє. 
Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог  ОСОБА_3 - адвоката Давидова Сергія Володимировича задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про виділення кожному з подружжя по Ѕ частині незавершеного будівництвом об`єкту, жилого будинку, готовність якого - 28%, за адресою: АДРЕСА_1 та по Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:379:0027 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий:
Судді: