ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року	Львів	Справа № 300/1707/19 пров. № 857/12896/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року в справі №300/1707/19 (суддя Чуприна О.В., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання нечинним протоколу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: а) визнати нечинним протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №69 від 31.05.2019 стосовно ОСОБА_1 про відмову у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги;
б) зобов`язати нарахувати і виплатити таку допомогу.
Рішенням від 23 жовтня 2019 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 за №69 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язав Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 16.04.2018 і матеріали подання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.04.2019 за №12/449 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 за №499. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2001 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Крім того, згідно з абзацом 2 ч. 4 ст. 16-3 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (надалі - Порядок №975) визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що старшого прапорщика ОСОБА_1 , відповідального виконавця другого відділення Галицького районного військового комісаріату Івано-Франківської області, на підставі наказу командуючого військами від 07.09.1995 звільнено з військової служби в запас за п. «в» ст. 46 (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками і мічманами, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 за №174/93.
Відповідно до витягу із наказу Галицького районного військового комісара №116 від 06.10.1995 позивача виключено зі списків особового складу з усіх видів забезпечення (а.с.34).
Згідно з витягом з протоколу № 430 від 02.08.2012 року засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця та відповідно до довідки МСЕК від 03.01.2013 року - позивачу встановлено II групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 12-13).
16.04.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи, яка пов`язана із захистом Батьківщини, до заяви додав необхідні документи.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі №0940/1594/18 Івано-Франківський обласний військовий комісаріат супровідним листом від 09.04.2019 за №12/449 направив документи позивача на розгляд Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі інвалідності (а.с.29).
Відповідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 №69 за результатом розгляду поданих документів остання відмовила ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, покликаючись на відсутність правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги на час встановлення позивачу первинної інвалідності у 2001 році.
Крім того, згідно з абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції керувався тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло у вересні 2012 року на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії від 03.01.2013, а тому виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися виходячи із приписів нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу такої інвалідності станом на 13.09.2012 та передбачали виплату такої допомоги.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011, в редакції, що діяла на час звернення позивача за отриманням допомоги) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 вказаного Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Відповідно до ч.6 ст. 16-3 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Так, пунктом 2 наведеної Постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
При цьому, відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме - Закон № 2011, в редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року та Порядок № 499.
При цьому колегія суддів відхиляє покликання апелянта на норми законодавства, що регулювали спірні правовідносини станом на 2001 рік, коли позивачу вперше була встановлена ІІІ група інвалідності, пов`язана із проходженням військової служби, і які не передбачали права особи на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки підставою для звернення позивача із заявою про отримання такої допомоги слугувало встановлення йому вперше ІІ групи інвалідності з 13.09.2012, яка пов`язана із захистом Батьківщини, відповідно до  довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ за №592114 від 03.01.2013.   
Крім того, Військово-лікарською комісією Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця у 2012 році постанову про причинний зв`язок захворювання по свідоцтву про хворобу позивача № 37 від 14.08.1995 року ВЛК в/ч 52195, яким  було встановлено причинний зв`язок - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, на підставі якого МСЕК у 2001 та 2007 році встановлювало групу та причину інвалідності позивачу, відмінено (а.с. 33). 
Відтак, з врахуванням редакції Закону №2011-XII, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, частиною другою статті 16 було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Зокрема, відповідно до підпункту 2 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Відтак, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин саме вказані норми зазначених вище нормативно – правових актів, які були чинними на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності,  а саме - станом на вересень 2012 року. 
Відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, окрім відсутності правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги у 2001 році, вказала і на абзац 2 пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-ХІІ) та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, відповідно до яких у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, зміни до Закону №2011-XII внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 за №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, а зміни внесені до Порядку №975 на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та застосовуються з 01.01.2017. 
При цьому Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в силу приписів статті 58 Конституції України, положення абзацу 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункту 8 Порядку №975, які набрали чинності лише з 01.01.2017, на спірні правовідносини не розповсюджується.
Відтак, покликання на такі відповідачем є помилковими.
Вказаний висновок щодо застосування норм права до спірних правовідносин відповідає також правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 29.01.2019 у справі №336/2660/17.
Підсумовуючи наведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови Міністерства оборони України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю за відсутності законних підстав для прийняття такого рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         
Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року в справі №300/1707/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 29.01.2020.