ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 174/934/19(2-а/174/8/2019)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2019 року у справі № 174/934/19(2-а/174/8/2019) (суддя І інстанції – Ілюшник І.А.)
за позовом ОСОБА_1  до  інспектора взводу 1 роти 3 батальону 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мачогана Станіслава Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 17.10.2019 серії ДПО18 № 667587 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2019 року позов задоволено частково:
- скасовано постанову серії ДП018 № 667587 від 17 жовтня 2019 р., винесену інспектором батальйону 4 роти 5 взводу 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мачоган Станіславом Юрійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 121 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, вказує, що достатнім доказом правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є свідчення інших працівників підрозділу Національної поліції, які знаходились в одному екіпажі з відповідачем. Зазначає про достатність таких доказів, оскільки позивачем не надано доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, відтак постанова від 17.10.2019 серії ДПО18 № 667587 є правомірною та скасуванню не підлягає. 
У частині відмови у позові рішення суду позивачем не оскаржено.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
17 жовтня 2019 року інспектором взводу 1 роти 3 батальону 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мачоганом С.Ю. винесено постанову серії ДПО18 № 667587, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, за те, що о 23.30 год., водій керував транспортним засобом RENAULT АЕ440 з причепом, реєстраційним номер НОМЕР_1 ,  при цьому лобове скло мало наявності тріщини у зоні роботи склоочисників, а також з правого боку кабіни відсутнє додаткове дзеркало заднього виду, чим порушив п. 31.4, п. 31.1 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України). (а.с. 4)
Законність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору у цій справі.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та вказав, що вимоги про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною не підлягають задоволенню, оскільки положеннями ст. 286 КАС України не передбачено такого способу захисту порушених прав.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Згідно з п. 31.1 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України) технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до п. 31.4 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Колегія зауважує, що ні відповідачем, ні третьою особою не надано до судів обох інстанцій жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).
Відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується також і змістом оскарженої постанови, у пункті 8 якої «До постанови додаються» не зазначено жодного доказу, який додається до цієї постанови. Не вказано про наявність таких доказів також ні у відзиві на позов, ні в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд зауважує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судова колегія наголошує, що в силу статті 77 КАС України обов`язок доказування у даній справі покладено саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень, тобто позивач не повинен доводити відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання. 
З огляду на це, відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.
У зв`язку з цим, свідчення інших працівників підрозділу Національної поліції, які знаходились в одному екіпажі з інспектором, який виніс оскаржену постанову, не є достатнім доказом, який  підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 
Отже, оскільки доказів вини позивача у правопорушенні відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
На підставі викладеного, керуючись статями  242, 286, 272,  311,   315,   316,   321, 322 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2019 року у справі №174/934/19(2-а/174/8/2019) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко