П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 р. Категорія 106020000	м.Одеса	Справа № 420/4098/19	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що оскаржуваний висновок відповідача щодо того, що зміна групи у позивача відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності не відповідає дійсності, тому відповідач виніс протиправне рішення чим порушив законне право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (п. 3 Протоколу №32 від15.03.2019) про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням Позивачу II групи інвалідності 03.12.2018 внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому первинно II групи інвалідності 03.12.2018, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого  законом  для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено другу групу інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції невірно дослідив правові підстави призначення та виплати одноразової грошової допомоги вперше та доотримання її в подальшому.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, в період з 28.01.2015 року по 20.02.2015 рік безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою від 23.03.2015 року № 303/22/7/140 та посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_1 виданого 25 травня 2015 року.
Факт участі Позивача у бойових діях підтверджується Витягом з наказу керівника сектору «С» від 03.02.2015 року № 36 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 26 від 03.03.2015 року згідно яких 18.02.2015 під час виходу з м. Дебальцево ОСОБА_1 отримав акубаротравму, струс головного мозку, ЗЧМТ, Витяг з наказу керівника сектору «С» від 28.02.2015 року №18 «Про поранення (травмування) особового складу пункту управління сектору «С»».
Згідно Довідки військово-лікарської комісії ВМКЦ Південного регіону від 11.03.2015 року № 590, підтверджено що травма ТАК пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно довідки обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10 ААА № 125578 від 16.03.2015 року Позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності. Виплата склала 21315 грн.
03.12.2018 року позивачу згідно довідки обласної медико-соціальної експертної комісії №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10 ААА № 128026 від 03.12.2018 року    встановлено 80 % втрати працездатності, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, та згідно Виписки з акту огляду обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серія 12ААБ № 040957 від 03.12.2018 року первинно встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
12.12.2018 року ОСОБА_1 видане посвідчення інваліда війни 2 групи серія НОМЕР_2 , відповідно до якого він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Термін дії до 01.01.2020 року.
12.02.2019 року Позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Департаменту фінансів Міністерства оборони України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності II групи внаслідок травми, так пов`язаної із захистом Батьківщини, ступені втрати професійної працездатності 80%.
Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум визначених п. 3 Протоколу № 32 від 15.03.2019 дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому 16.03.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням військової служби, що сталося, а    03.12.2018 року під час огляду МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Правовими підставами відмови в призначенні одноразової грошової допомоги комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум вважає абзац другий пункту 4  статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Зазначивши, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, та що допомога у зв`язку з встановленням II групи інвалідності виплачена в сумі 21 315,00 грн.
Позивач вважає, що вищевказаний висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно встановлено відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а тому прийнятий висновок про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням останньому II групи інвалідності 03.12.2018 року внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини підлягає скасуванню. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1  ст.46 Конституції України  передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до  ст.1 вказаного Закону №2011-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частиною 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.
Згідно п. 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Пунктом 3 Постанови № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
З матеріалів справи убачається, що 16.03.2015 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
03.12.2018 року МСЕК встановило позивачу ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пораненням, захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини.
Тобто, ІІ групу інвалідності позивачу встановлено у понад дворічний термін після встановлення 25 % втрати працездатності без встановлення інвалідності.
При цьому, на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності – 16.03.2015 зазначені вище Закон № 2011-ХІІ та Постанова №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.
Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що оскільки позивачу встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пораненням, захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини з 03.12.2018 року вперше при первинному огляді, то обмеження передбачене п.8 Порядку № 975 та ст. 16-3 Закону № 2011-XII не застосовується.
Разом з тим, Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01 січня 2017 року.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 24.09.2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.
Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом, зокрема, у постанова від 30.09.2019 року у справі № 825/1380/18 та від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року по справі № 420/4098/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.  	

Виготовлено з автоматизованої 
системи документообігу суду

Помічник судді                                                                                                       К.І.Павлюк
28.01.2020