ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/2318/19 
Номер провадження 22-ц/816/200/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Сумський національний аграрний університет, 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року в складі судді Сидоренка Р.В., постановлене у м. Охтирка Сумської області, 

                                                               в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, просила стягнути з Сумського національного аграрного університету (далі – СНАУ) надмірно сплачені грошові кошти.
Свої вимоги мотивувала тим, що у період з 2012 року по 27 липня 2018 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 на підставі договорів про надання платних житлових, житлово-комунальних послуг постійно проживала в кімнаті АДРЕСА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
05 червня 2015 року її чоловікові ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим з 27 липня 2015 року  сім`я позивачки користувалася пільгами відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу»: 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством; 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. 
З 1 січня 2016 року в «калькуляції оплати за проживання квартиронаймачів Охтирського коледжу СНАУ» з`явилася нова графа «витрати на утримання гуртожитку», яка в подальшому в «квитанції» мала назву «витрати на утримання обслуговуючого персоналу».
30 жовтня 2017 року позивачка направила директору коледжу СНАУ заяву про застосування пільги при нарахуванні плати за житлові послуги (в тому числі платежу «утримання обслуговуючого персоналу») та провести перерахування раніше сплачених коштів за житлові послуги з урахуванням пільги.
Директор Охтирського коледжу СНАУ надав позивачці відповідь про те, що умовами договору не передбачено надання її родині пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також, що пільги передбачені статтею 12 вказаного Закону України надаються її чоловікові та членам його родини у безготівковій формі шляхом зниження оплати за отримання послуг, але не більше встановлених норм за які перераховані кошти на рахунок коледжу за рахунок субвенції з державного бюджету управлінням соціального захисту Охтирської міської ради, тому з метою реалізації прав рекомендовано звернутися до управління соціального захисту населення. 
Позивачка вважає, що платіж «утримання обслуговуючого персоналу», що сплачувався нею в повному обсязі до 01 січня 2018 року є складовою частиною плати за користування житлом, а отже на нього має поширюватися «75-процентна знижка плати за користування житлом», що надається учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. 
Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила стягнути з відповідача надмірно сплачені нею грошові кошти за користування житлом протягом періоду з 01 січня 2016 року по 01січня 2018 року у розмірі 9814 грн 67 коп.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка зазначила, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що лист начальника УСЗН Охтирської міської ради від 15 жовтня 2019 року за №6778 не є належним доказом у справі, та помилково трактував норми статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що із 01 серпня 2014 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , якому 05 червня 2015 року надано статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» він та члени його родини мають право на визначені законом пільги (а.с. 8-11)
У період з 2012 року по 27 липня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали в кімнаті 401 гуртожитку АДРЕСА_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на підставі договорів про надання платних житлових, житлово-комунальних послуг, укладених між ОСОБА_1 , як «Замовником», та Відповідачем, як «Виконавцем»: договір б/н від 01 березня 2016 року, договір №39/16 від 30 липня 2016 року, договір №86/17-Г від 28 серпня 2017 року. 
Відповідно до укладених договорів позивачці та членам її сім`ї в короткострокове тимчасове проживання було надано «житлову кімнату студентського гуртожитку загальною площею 38 м2» (а.с. 12-17). 
30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подала директору коледжу заяву про застосування пільги передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» при нарахуванні плати за житлові послуги (в тому числі платежу «утримання обслуговуючого персоналу») та провести перерахування раніше сплачених коштів за житлові послуги з урахуванням пільги (а.с. 18).
16 листопада 2017 року директор Охтирського коледжу СНАУ надав відповідь на звернення позивачки, зазначив, що умовами договору не передбачено надання «Замовнику» пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також, що пільги передбачені ст. 12 вищевказаного Закону України надаються її чоловікові та членам його родини у безготівковій формі шляхом зниження оплати за отримання послуг, але не більше встановлених норм за які перераховані кошти на рахунок коледжу за рахунок субвенції з державного бюджету управлінням соціального захисту Охтирської міської ради, тому з метою реалізації її прав рекомендовано звернутися до управління соціального захисту населення (а.с. 19).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що витрати на утримання обслуговуючого персоналу не відносяться до житлово-комунальних послуг, а є окремою платною послугою, яка встановлюється самостійно відповідачем та не підпадає під дію пільги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Договорами про надання платних житлових, житлово-комунальних послуг.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
Відповідно до підпункту 1.1 Договору про надання платних житлових, житлово-комунальних послуг від 01 березня 2016 року Охтирський коледж СНАУ – «Коледж» надає ОСОБА_1 - «Мешканцю» і членам його сім`ї в короткострокове тимчасове проживання терміном до 01 серпня 2016 року житлову кімнату студентського гуртожитку загальною площею 38 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року, спільного наказу МОН, Мінекономіки, Мінфіну України від 23 липня 2010 року №736/902/758; Положення про гуртожиток, затвердженого наказом Міжрегіонрозвитку України № 84 від 27 квітня 2015 року; Положення про надання платних освітніх та інших послуг, які можуть надаватись Охтирським коледжем СНАУ; Положення про студентський гуртожиток Охтирського коледжу.
За угодою сторін Договором встановлюється плата за користування житловою кімнатою, площами загального користування та комунальні послуги в обсязі розрахованої калькуляції за кожний місяць (підпункт 1.2. договору).
Договорами про надання платних житлових, житлово-комунальних послуг №39/16 від 30 липня 2016 року та №86/17Г від 28 липня 2017 року, укладеними між Охтирським коледжем СНАУ – «Виконавцем» та ОСОБА_1 – «Одержувач», сторони визначили, що предметом договору є надання житлової, житлово-комунальної послуги.
«Виконавець» бере на себе зобов`язання за рахунок коштів «Одержувача» здійснити надання йому та членам його сім`ї в короткострокове тимчасове проживання терміном до 01 серпня 2017 року (у договорі №39/16 від 30 липня 2016 року)/ до 27 липня 2018 року (у договорі №86/17Г від 28 липня 2017 року) житлову кімнату студентського гуртожитку загальною площею 38 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до вимог ст. 73 Закону від 01 липня 2014 року №1556-VII, Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року, спільного наказу МОН, Мінекономіки, Мінфіну України від 23 липня 2010 року №736/902/758; наказу Міжрегіонрозвитку України №84 від 27 квітня 2015 року; Положення про надання платних освітніх та інших послуг, які можуть надаватись Охтирським коледжем СНАУ; Положення про студентський гуртожиток Охтирського коледжу. 
Підпунктом 2.4.1. зазначених договорів визначено право «Виконавця» встановлювати вартість проживання протягом дії договору згідно зі щомісячним кошторисом вартості проживання, яка регулюється нормативними актами уповноважених органів державної влади та органами місцевого самоврядування.
Підпунктом 3.4.6. визначено обов`язок «Одержувача» не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за користування житлом та житлово-комунальні послуги.
Відповідно до вимог частин 1-3 статті 73 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності.
Перелік платних освітніх та інших послуг, що можуть надаватися державними і комунальними закладами вищої освіти, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання платних освітніх та інших послуг, включаючи порядок визначення їх вартості для здобувачів вищої освіти, встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку і торгівлі, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової, бюджетної, податкової політики.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року затверджено Перелік платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності.
Пунктом 7 переліку визначені платні послуги у сфері житлово-комунальних послуг :
1) надання спеціально облаштованих будинків і приміщень, що перебувають на балансі закладів освіти, для тимчасового проживання;
2) надання під час канікул вільних спеціально облаштованих приміщень гуртожитків для тимчасового проживання;
3) надання спеціально облаштованих приміщень гуртожитків закладів освіти для проживання:
осіб, які навчаються або працюють у відповідному закладі освіти;
абітурієнтів відповідного закладу освіти під час вступних іспитів;
осіб, які направлені у відрядження до таких закладів освіти;
осіб, які навчаються в інших закладах освіти і проживають у гуртожитках закладу освіти згідно з рішенням його керівника;
працівників інших закладів освіти, установ та організацій;
4) надання громадянам, які користуються послугами, зазначеними у підпунктах 1-3 цього пункту, комунальних послуг, послуг з експлуатації та господарського обслуговування будинків і приміщень.
Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого спільним наказом МОН, Мінекономіки, Мінфіну України від 23 липня 2010 року №736/902/758, встановлення вартості платної  послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням.
Розмір плати за надання конкретної  послуги визначається на підставі її вартості, що розраховується на весь строк її надання та у повному обсязі.
Навчальний заклад самостійно визначає калькуляційну одиницю за кожною платною  послугою, щодо якої здійснюється розрахунок вартості. 
Складовими витрат є:
витрати на оплату праці працівників;
нарахування на оплату праці відповідно до законодавства;
безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій;
капітальні витрати;
індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства. 
Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
З розрахунку платежів за житлові та комунальні послуги  мешканцю гуртожитку ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до умов укладеного сторонами договору їй нарахована плата  за житлово-комунальні послуги, яка складається з витрат на утримання будинкової території, витрат на електроенергію, водопостачання, водовідведення, теплопостачання (а.с. 32).
Крім того, до суми платежу за договором включено також плату за користування житлом, яка  складається з витрат на утримання обслуговуючого персоналу, а саме оплати праці завідувача гуртожитку, паспортиста, чергової, прибиральниці, каштеляна, слюсаря. Розмір витрат на утримання обслуговуючого персоналу обліковується  бухгалтером окремо від платежів за житлово-комунальні послуги (а.с. 25, 32, 42).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6), зокрема, надається 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю).
За встановлених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у кожного навчального закладу наявне право на встановлення розміру плати за проживання в гуртожитку самостійно на підставі та в порядку, визначеному самим навчальним закладом відповідно до законодавства.
ОСОБА_1 не заперечувала, що їй надавались пільги з оплати житлово-комунальних послуг,  проте витрати на утримання обслуговуючого персоналу гуртожитку, а саме: оплати праці завідувача гуртожитку, паспортиста, чергової, прибиральниці, каштеляна, слюсаря, не відносяться до житлово-комунальних послуг, а є окремою платною послугою яка встановлена самостійно відповідачем та не підпадає під дію пільги передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновок суду, обґрунтовано викладений у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.
Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував як доказ по справі лист начальника УСЗН Охтирської міської ради  від 15 жовтня 2019 року за № 6778, висновків суду по суті спору не спростовує. Роз`яснення наведене у листі не було визначальним для вирішення спору, висновки по справі зроблені судом виходячи із встановлених по справі обставин та чинних на період виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів.
Доводи апеляційної скарги про те, що «плата за користування житлом» і «плата за проживання» є рівнозначними для отримання пільги, визначеної пунктом 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також відхиляються апеляційним судом, як такі, що зроблені без достатнього аналізу фактичного змісту окремої платної послуги, яка встановлена самостійно відповідачем, і за правовою природою до житлово-комунальних послуг не належить. 
Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на те, що справа є малозначною в розумінні з п. 1 ч. 6 ст. 19, ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2019  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий –                                                                                           В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                                         О.І. Собина 

                                                                                                                     Т.А. Левченко