Справа № 128/2492/19
Провадження № 22-ц/801/558/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року	Справа № 128/2492/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.
секретар : Кузьменко Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 128/2492/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення загальних зборів релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) с. Сосонка Вінницького району Вінницької області Вінницької єпархії Української православної церкви», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Релігійна організація «Релігійна громада Української православної церкви в с. Сосонка Вінницького району Вінницької області», Вінницька обласна державна адміністрація, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Саєнко О.Б., дата складання повного тексту ухвали – 13.01.2020 року, - 

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась у Вінницький районний суд Вінницької області з даним позовом. Просила суд: визнати недійсним рішення загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) с. Сосонка Вінницького району Вінницької області Вінницької єпархії Української Православної церкви», оформлене протоколом №2 від 15 лютого 2019 року.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2019 року було відкрите провадження у даній справі та призначене підготовче засідання.
02.01.2020 року від начальника управління у справах національностей та релігій облдержадміністрації Салецького І. надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі через те, що, на думку заявника, держава в особі суду не має права втручатися у внутрішню діяльність релігійної громади, вирішувати питання, пов`язані зі зміною канонічної підлеглості релігійної громади, затвердженої рішенням загальних зборів членів цієї релігійної громади.
Оскільки юрисдикція суду не може бути поширена на спірні правовідносини, просив суд провадження у цивільній справі закрити згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
09.01.2020 в підготовчому засіданні представник відповідачів - Парпальос В.В. надала суду клопотання про закриття провадження у справі, яке має аналогічний зміст.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В цій ухвалі суд погодився з заявниками у тому, що він не має права втручатися у внутрішню діяльність релігійної громади, вирішувати питання, пов`язані зі зміною канонічної підлеглості релігійної громади, затвердженої рішенням загальних зборів членів цієї релігійної громади та, що юрисдикція суду не може бути поширена на спірні правовідносини.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку в частині закриття провадження, як незаконну, постановлену внаслідок неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильного дослідження і оцінки поданих доказів. 
Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що даний спір виник внаслідок постановлення неправомірного рішення про перехід до ПЦУ Релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви в с. Сосонка Вінницького району Вінницької області» особами, які не є і ніколи не були членами, у той час, коли дійсні члени даної Релігійної організації 17.01.2019 року постановили власне рішення про вірність канонічній УПЦ. Також, скаржник зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд самостійно надав 172 жителям села Сосонка статусу членів Релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви в с. Сосонка Вінницького району Вінницької області та, що ухвала не містить визначення, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, а це суперечить вимогам ч.1 ст. 266 ЦПК України. 
З урахування зазначеного, апелянт просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На апеляційну скаргу від третьої особи - , що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Вінницької обласної державної адміністрації надійшов відзив, у якому дана особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду- без змін. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне. 
Згідно частин першої – п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним правовим вимогам.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що суди не уповноважені вирішувати питання, пов`язані зі зміною канонічної підлеглості релігійної організації, затвердженої рішенням загальних зборів релігійної громади, про внесення змін статуту релігійної організації тощо, які стосуються внутрішньої діяльності такої релігійної організації, оскільки держава в особі суду не має права втручатися у внутрішню діяльність релігійних організацій.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів", за участі - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви в с. Сосонка Вінницького району Вінницької області», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницької обласної державної адміністрації, справа №128/2492/19 в якій позивач просить суд: визнати недійсним рішення загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) с. Сосонка Вінницького району Вінницької області Вінницької єпархії Української Православної Церкви», оформлене протоколом № 2 від 15 лютого 2019 року.
З даної позовної заяви вбачається, що спір між позивачем та відповідачем стосується зміни канонічної підлеглості релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви в с. Сосонка Вінницького району Вінницької області» і перехід під порядкування ПЦУ, зміни у складі членів керівних органів релігійної громади, тобто спір виник всередині релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви в с. Сосонка Вінницького району Вінницької області» серед її членів щодо канонічного підпорядкування. 
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати між собою компетенцію, як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 124 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.
А відповідно до частини другої вказаної статті, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Стаття 35 Конституції України закріплює право кожного на свободу світогляду і віросповідання.
Статтею 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що церква (релігійні організації) в Україні відокремлена вiд держави.
Водночас, відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.
Ураховуючи вище наведені положення чинного законодавства України, рішення, які були прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19 (провадження №12-196гс19) дійшла висновку, що правовідносини, які стосуються питань участі особи у створенні та діяльності релігійної громади є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а отже підлягають розгляду в судах, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті 14, частини другої статті 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19 (провадження № 12-165гс19) та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року, справа № 598/157/15-ц.
За викладених обставин, зважаючи на позовні вимоги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що віднесення вирішення даного спору відповідній релігійній організації, а не судом буде суперечити чинному законодавству.
Таким чином, правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України немає.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі ст. 379 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 рокускасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: М.В. Матківська 

В.В. Сопрун