П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/10491/19 
Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Н.М.  
          Суддя-доповідач:  Боровицький О. А. 

28 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду  від  23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому позивач просила:
- визнати протиправними дії Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідок Апеляційного суду Житомирської області від 27 грудня 2018 року №03- 23/266/2018 з 04.12.2018 року та від 14.01.2019 року №03-23/14/2019, виданою Житомирським апеляційним судом, з 01 січня 2019 року;
- зобов`язати Бердичівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% суддівської винагороди, визначених у довідці апеляційного суду Житомирської області від 27.12.2018 року №03-23/266/2018, починаючи з 04.12.2018 року, та у довідці від 14.01.2019 року №03-23/14/2019 Житомирського апеляційного суду, починаючи з 01.01.2019 року без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року у задоволенні позову - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 04.12.2018 року №11-р/2018 щодо неконституційності окремих положень частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" в частині визначення розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 27.12.2018 року звернулася до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки Апеляційного суду Житомирської області від 27.12.2018 року №03-23/266/2018.
Окрім того, у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, пов`язаною зі збільшення прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2019 року, ОСОБА_1 знову звернулася до відповідача 25 січня 2019 року із заявою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, надавши довідку Апеляційного суду Житомирської області від 14.01.2019 року №03-23/14/2019.
Відповідачем перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання згідно поданих ним заяв проведено відповідно з 01.01.2019 року та з 01.02.2019 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вищевказаних довідок Апеляційного суду Житомирської області та Житомирського апеляційного суду, не з дати виникнення такого права, а з наступного місяця, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 не з дати набуття такого права, а з наступного місяця, оскільки позивач подавав відповідні заяви після 15 числа відповідного місяця, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму рішення від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
За змістом ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ (в редакції від 02.06.2016), який набрав чинності 30.09.2016 (далі - Закон №1402-VІІІ), визначено, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст.132, із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Відповідно до ч.4 ст.142 Закону №1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів також враховує, що рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04.12.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".
Між тим, абзацом другим пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 року становить 1762,00 грн.
Слід погодитись, що відповідно до вищезазначеного рішення Конституційного суду України зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, мала місце саме 04.12.2018 року та саме з цієї дати у суддів у відставці виникає право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм статті 142 Закону №1402-VІІІ.
Окрім того, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 року становить 1921,00 грн, отже саме з цієї дати у суддів у відставці виникає право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм статті 142 Закону №1402-VІІІ.
Доводи викладені відповідачем щодо необхідності застосування пункту 4 Розділу ІІ Порядку подання документів №3-1 є помилковими та, як наслідок, помилкове визначення періоду, за який підлягає перерахунку раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання, з огляду на таке.
Відповідно до цього пункту передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.
Таким чином, положення вказаного нормативного акту визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. Слід наголосити, що дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в даному випадку, не є тотожною даті, з якої позивач набув право на такий перерахунок.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач зверталась до відповідача про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% суддівської винагороди, визначених у довідці апеляційного суду Житомирської області від 27.12.2018 року №03-23/266/2018, починаючи з 04.12.2018 року, та у довідці від 14.01.2019 року №03-23/14/2019 Житомирського апеляційного суду, починаючи з 01.01.2019 року.
Аналізуючи викладене вище та враховуючи, що Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 набрало чинності 04.12.2018 року суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач правомірно здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 не з дати набуття такого права, а з наступного місяця, оскільки позивач подавав відповідні заяви після 15 числа відповідного місяця.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 не з дати набуття такого права, а з наступного місяця, у зв`язку з чим, слід зобов`язати відповідача здійснити такий перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% суддівської винагороди, визначених у довідці апеляційного суду Житомирської області від 27.12.2018 року №03-23/266/2018, починаючи з 04 грудня 2018 року, та у довідці від 14.01.2019 року №03-23/14/2019 Житомирського апеляційного суду, починаючи з 01.01.2019 року без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).
Крім того, в рішенні від 03.06.2014 року у справі "Великода проти України" Європейський суд з прав людини зазначив про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.
Згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС не доведено правомірність своїх дій при здійсненні перерахунку розміру та виплаті довічного грошового утримання судді у відставці, не з дати набуття такого права, а з наступного місяця, відтак, встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідок Апеляційного суду Житомирської області від 27 грудня 2018 року №03- 23/266/2018 з 04 грудня 2018 року та від 14 січня 2019 року №03-23/14/2019, виданою Житомирським апеляційним судом, з 01 січня 2019 року;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82% суддівської винагороди, визначених у довідці апеляційного суду Житомирської області від 27 грудня 2018 року №03-23/266/2018, починаючи з 04 грудня 2018 року, та у довідці від 14 січня 2019 року №03-23/14/2019 Житомирського апеляційного суду, починаючи з 01 січня 2019 року без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.