ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №813/1340/16
провадження №К/9901/45655/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції  адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (судді Брильовський Р.М., Хома О.П., Сакалош В.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року (судді Старунський Д.М., Багрій В.М., Рибачук А.І.), 
І. Суть спору
1. У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної екологічної інспекції України в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив:
1.1 визнати протиправним і скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 16 березня 2016 року № 90-о про звільнення його з посади начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП);
1.2 визнати протиправним і скасувати наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 16 березня 2016 року № 29-к щодо звільнення його з посади начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП; 
1.3 поновити на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України з 17 березня 2016 року та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2016 року до дати фактичного поновлення на роботі.
2. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його звільнили із займаної посади з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП без досягнення згоди щодо дати припинення трудового договору. На думку позивача, звільнення не може вважатися правомірним, якщо з роботодавцем не було обумовлено дати звільнення.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Відповідно до наказу Державної екологічної інспекції України від 13 червня 2014 року № 168-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України.
4. 01 березня 2016 року позивач написав заяву на ім`я голови Державної екологічної інспекції України про звільнення із займаної посади за угодою сторін.
5. Наказом Державної екологічної інспекції України від 16 березня 2016 року №  90-о позивача звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП. Зазначений наказ позивачу оголошено наказом Державної екологічної інспекції у Львівській області від 16 березня 2016 року № 29-к. 
6. Підставою для звільнення в наказі Державної екологічної інспекції України від 16 березня 2016 року № 90-о зазначено заяву ОСОБА_1 від 01 березня 2016 року, а також погодження Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2016 року та Львівської обласної державної адміністрації від 14 березня 2016 року.
7. Між тим, як зазначили суди попередніх інстанцій, у матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 15 березня 2016 року про відкликання ним заяви про звільнення від 01 березня 2016 року, в якій вказав, що заява про звільнення була ініційована ним одноособово та наступні два тижні він продовжував працювати і не отримав згоди на таке звільнення вищестоящим керівництвом. 
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення. 
8. Львівський окружний адміністративний суд постановою від 23 листопада 2017 року позов задовольнив повністю.
8.1. Визнав протиправним та скасував наказ Державної екологічної інспекції України від 16 березня 2016 року № 90-о в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП.
8.2. Визнав протиправним та скасував наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 16 березня 2016 року № 29-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.
8.3. Поновив ОСОБА_1 з 17 березня 2017 року на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Державної екологічної інспекції України.
8.4. Стягнув з Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 63390,78 грн.
8.5. Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3297,00 грн суд звернув до негайного виконання. 
9. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2018 року залишив постанову суду першої інстанції без змін. 
10. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, з посиланням на пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зауважив, що однією з основних умов для припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП є досягнення сторонами трудового договору згоди щодо строку припинення трудового договору. 
11. Суди попередніх інстанцій зауважили, що в заяві від 01 березня 2016 року позивач просив звільнити його із займаної посади за угодою сторін без зазначення дати звільнення, резолюція відповідача на заяві «погоджено» також не містить вказівки на дату звільнення. 
12. На думку судів попередніх інстанцій за відсутності факту погодження сторонами трудового договору дати звільнення є підстави вважати, що позивач не мав дійсного наміру звільнитися з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Без належного волевиявлення, за змістом оскаржених судових рішень, нема підстав вважати, що працівник хотів звільнитися саме за згодою сторін. Водночас, згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення теж не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за угодою сторін).
IV. Касаційне оскарження 
13. У касаційній скарзі Державна екологічна інспекція у Львівській області просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
14. У касаційній скарзі відповідач, серед іншого, зазначив про те, що звільнення позивача на підставі його заяви відбулося з дотриманням процедури, визначеної Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 року № 45 (який діяв на дату виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок). Цим Порядком, з-поміж іншого, передбачено необхідність погодити звільнення з посади позивача з Міністерством екології та природних ресурсів та Львівською обласною державною адміністрацією. Для цього Державна екологічна інспекція України, завізувавши заяву позивача, звернулася з відповідними поданнями до зазначених органів і після того, як отримала згоду, було видано спірні накази. 
15. Відповідач вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що сторони не досягли згоди щодо дати звільнення є помилковим. Зауважив, що за визначеної згаданим Порядком процедури звільнення з керівної посади  вказівки (у заяві про звільнення) на дату звільнення не потрібно, адже такий строк визначений тим же Порядком. 
16. На думку відповідача, суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних відносин положення частини першої статті 36 КЗпП і не дослідили в повному обсязі всіх обставин цієї справі, відтак дійшли до помилкового висновку про відсутність у позивача дійсного волевиявлення на звільнення з посади. 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування. 
17. За змістом пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є угода сторін. 
18. Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.  
19. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
VІ. Висновки Верховного Суду
20. У справі встановлено, що позивача звільнили з посади начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін). 
21. Спірні правовідносини виникли у зв`язку зі звільненням позивача з його ініціативи як працівника на підставі поданої ним заяви про звільнення, в якій він просить звільнити його за угодою сторін. 
22. Фактично ж звільнення відбулося «з ініціативи працівника», адже як встановили суди попередніх інстанцій домовленості щодо дати звільнення сторони не досягли. Своєю чергою звільнення з вказаної підстави передбачає, з-поміж іншого, необхідність з`ясувати чи відповідає така ініціатива працівника його дійсному волевиявленню. 
23. З огляду на те, що згодом позивач відкликав свою заяву про звільнення і власне оспорив до суду правомірність свого звільнення, підхід судів до вирішення цього спору через призму того, наскільки справжнім, невимушеним був намір позивача звільнитися, є, на думку колегії суддів обґрунтованим.  
24. Беручи до уваги межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів вважає, що в обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням цього спору висновки судів попередніх інстанцій про неправомірність оскаржених наказів щодо звільнення позивача з вказаної вище підстави є правильними. 
25. Доводи, якими відповідач обґрунтовує касаційну скаргу, висновків судів і обставин справи не спростовують. 
26. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
27. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що підстави для їх скасування чи зміни відсутні. 
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу з Державної екологічної інспекції у Львівській області алишити без задоволення.
2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року в цій справі - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко
                                                                                                                        Н. А. Данилевич