ПОСТАНОВА
Іменем України

11 лютого 2020 року 
Київ
справа №П/811/2529/14
касаційне провадження №К/9901/8534/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Кіровоградській області (далі - Інспекція) на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 (суддя - Момонт) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 (головуючий суддя - Лукманова О.М., судді - Божко Л.А., Прокопчук Т.С.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКП Кран-Сервіс» (далі - Товариство) до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.04.2014 № 0000921510 та № 0000931510.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що: реальність господарських операцій з ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», ТОВ «Метал Ресурс» щодо придбання товарно-матеріальних цінностей (металопрокату, тонера до принтера, запасних частин) підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, складеними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість; придбані у зазначених постачальників товари були використані у власній господарській діяльності та реалізовані Товариством іншим суб`єктам господарювання, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку; Інспекцією не досліджувались фактичні обставини здійснення господарських операцій, а використано лише інформацію, яка не містить жодного доведеного факту, а ґрунтується лише на припущеннях.  

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 28.08.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015, позов задовольнив у повному обсязі: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Інспекції від 16.04.2014 № 0000921510 та № 0000931510. 

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що: фактичне виконання господарських операцій між Товариством та ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», ТОВ «Метал Ресурс» підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які не містять дефектів форми та змісту, виписаними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, з урахуванням того, що придбані у зазначених контрагентів товари були використані Товариством у власній господарській діяльності та реалізовані іншим суб`єктам господарювання; Інспекцією ані в акті перевірки, ані під час розгляду справи не було надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів, укладених між Товариством із зазначеними контрагентами, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами, а також іншими суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання, податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих потужностей.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 15.06.2015 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: згідно актів податкових органів, на обліку у яких перебувають ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Метал Ресурс», провести зустрічну звірку зазначених суб`єктів господарювання щодо операцій з купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей неможливо, оскільки товариства не знаходяться за юридичною адресою, з урахуванням того, що деякі з контрагентів зазначених суб`єктів господарювання мають ознаки фіктивності та, як наслідок, укладання правочинів з ознаками нереальності їх здійснення, що свідчить про те, що ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Метал Ресурс» не здійснювали операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у контрагентів-постачальників та, відповідно, подальша їх реалізація на адресу Товариства за відповідні періоди також не здійснювалась; згідно акту податкового органу, на обліку у якого перебуває ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», зазначене товариство надало до перевірки документи не в повному обсязі, з огляду на що перевіркою встановлено нереальність господарських операцій між ТОВ «Євроконтакт ЛДТ» та постачальниками і покупцями. Решта доводів Інспекції зводиться до цитування норм Податкового кодексу України та змісту акту перевірки.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 10.02.2020 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 11.02.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Інспекція провела документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питання відображення в податковому обліку операцій зі здійснення взаємовідносин з ТОВ «Аларкон» за липень 2013 року, ТОВ «ДСМ-Трейд» за листопад 2012 року, ТОВ «Металелектромаш» за квітень та липень 2012 року, ТОВ «Євроконтакт ЛДТ» за вересень 2013 року, ТОВ «Метал Ресурс» за серпень 2013, результати якої були оформлені актом від 08.04.2014 № 123/22-00-35615734, за висновками якого Товариством були порушені, зокрема, вимоги: пункту 138.8 статті 138, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до  заниження податку на прибуток на загальну суму 43918,80 грн. (у тому числі: за 2012 рік - 3651,80 грн., за 2013 рік - 40267,00 грн.), внаслідок завищення собівартості готової продукції та адміністративних витрат в результаті врахування вартості матеріалів, отриманих від контрагентів, факт поставки яких не підтверджено, а саме: від ТОВ «Аларкон» - у сумі 17967,00 грн., від ТОВ «ДСМ-Трейд» - 82,80 грн., від ТОВ «Металелектромаш» - 3569,00 грн., від ТОВ «Євроконтакт ЛДТ» - 22300,00 грн; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, на загальну суму 277394,90 грн. (у тому числі: за квітень 2012 року - 976,00 грн., за липень 2012 року - 2423,00 грн., за листопад 2012 року - 78,90 грн., за липень 2013 року - 79025,00 грн., за серпень 2013 року - 105000,00 грн., за вересень 2013 року - 89892,00 грн.), внаслідок завищення податкового кредиту по податкових накладних, отриманих від ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Метал Ресурс», ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», з вартості матеріалів, факт поставки яких не підтверджено.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що Товариство неправомірно включило до складу витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, за відповідні податкові періоди вартість товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Метал Ресурс», ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», а податок на додану вартість - до складу податкового кредиту, оскільки: згідно акту Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області від 27.02.2014 № 309/22-20-23-06/25467696 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Аларкон» з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2013 по 31.12.2013» ТОВ «Аларкон» не знаходиться за податковою адресою, громадянин Нурін С.В. (керівник ТОВ «Аларкон») надав пояснення, згідно яких підтвердив перереєстрацію підприємства, але всі пояснення надавав у присутності та зі слів адвоката, обставин перереєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності не повідомив; перевіркою встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, а також трудових ресурсів, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності; згідно акту ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС від 28.05.2013 № 908/22.2.09/36392290 «про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ДСМ-Трейд» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2012 по 31.12.2012» посадові особи ТОВ «ДСМ-Трейд» за податковою адресою не знаходяться, первинні та інші документи до перевірки не надані, що свідчить про відсутність у ТОВ «ДСМ-Трейд» об`єктів оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (робіт, послуг) у постачальників та покупців; згідно акту ДПІ у Печен=рськомй районі від 03.04.2013 № 1232/22-9/38104548 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Металелектромаш» щодо підтвердженян господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2012 по 31.12.2012 з урахуванням матеріалів, отриманих від ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС та ДПІ у Солом`янському районі м. Києва ДПС» ТОВ «Металелектромаш» не звітує про наявність основних фондів, що свідчить про те, що ТОВ «Металелектромаш» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення господарських операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного; згідно акті Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 13.02.2014 № 752/22-03/37007263 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Метал Ресурс» з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ «С.Т.С-СІЧ» за жовтень 2012 року, ТОВ «Компанія Редітус» за квітень, червень 2013 року» встановлено відсутність об`єктів оподаткування по ланцюгу постачання від ТОВ «С.Т.С-СІЧ» та ТОВ «Компанія Редітус» до ТОВ «Метал Ресурс», оскільки до перевірки не було надано документів, які б підтверджували присутність посадових осіб у місцях прийому-передачі товарів; згідно акту ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 27.02.2014 № 473/04-65-22-03/37374068 «Про результати позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Євроконтакт ЛДТ» щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з платниками податків за періоди жовтень, грудень 2012 року, квітень - вересень 2013 року» ТОВ «Євроконтакт ЛДТ» надало до перевірки документи не у повному обсязі, з огляду на що перевіркою встановлено нереальність господарських операцій між ТОВ «Євроконтакт ЛДТ» та постачальниками і покупцями. 

На підставі висновків вказаного акта перевірки 16.04.2014 Інспекція прийняла податкові повідомлення-рішення: № 0000921510, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток на 65878,20 грн., у тому числі: 43918,80 грн. - за основним платежем, 21959,40 грн. - з штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0000931510, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на 416092,40 грн., у тому числі: 277394,90 грн. - за основним платежем, 138697,50 грн. - з штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати  - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

За приписами підпункту «г» підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Положеннями підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими. 

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Згідно з частиною другою  статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування), та податкового кредиту з податку на додану вартість, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 

Наведене випливає зі змісту частини першої  статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній до 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статті 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень як протиправних, прийнятих контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Згідно зі  статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, що розглядається, суди встановили, що: господарські операції між Товариством та ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», ТОВ «Метал Ресурс» щодо придбання товарно-матеріальних цінностей (металопрокату, тонера до принтера, запасних частин) підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема: податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, з урахуванням того, що придбані у зазначених постачальників товарно-матеріальні цінності були використані Товариством у власній господарській діяльності та реалізовані іншим суб`єктам господарювання, що підтверджено відповідними договорами та первинними бухгалтерськими документами і регістрами бухгалтерського обліку.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тільки посиланням на обставини, викладені в акті перевірки. Ці обставини були перевірені судом з дослідженням в судовому процесі доказів, на підставі оцінки яких суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що вони не підтвердилися, з урахуванням того, що: висновки Інспекції, викладені у акті перевірки, ґрунтуються на обставинах, викладених у актах про неможливість проведення зустрічної звірки, тоді як в силу положень пункту 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити інформацію щодо фінансово-господарських відносин суб`єктів господарювання, оскільки складається у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб`єкта господарювання; висновки акта перевірки є лише відображенням дій податкових інспекторів та не створюють для платника податків правових наслідків, з урахуванням того, що доказів прийняття ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень на підставі висновків акта перевірки від 27.02.2014 № 473/04-65-22-03/37374068  Інспекцією надано не було.

При цьому, судами попередніх інстанцій було встановлено, що на час укладення договорів та виконання господарських зобов`язань за ними ТОВ «Аларкон», ТОВ «ДСМ-Трейд», ТОВ «Металелектромаш», ТОВ «Євроконтакт ЛДТ», ТОВ «Метал Ресурс» були належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів попередніх інстанцій відсутні. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015  - без змін. 

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду