ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2346/19
Головуючий у першій інстанції - Меженнікова С. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/185/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді  Вінгаль В.М.,
суддів:  Губар В.С., Кузюри Л.В.,
за участю секретаря судового засідання: Шапко В.М.,
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,    
       
прізвище судді: Меженнікова С.П.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів,
дата складання повного тексту рішення: 07 листопада 2019 року,

                                        УСТАНОВИВ:

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач, який є її чоловіком, зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, з 01.04.2016 року виїхав на заробітки до Польщі, де перебуває і по цей час, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере і взагалі будинком не цікавиться, а тому на підставі ст.405 ЦК України є таким, що втратив право на користування її житлом.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

За доводами апеляційної скарги, відповідач не проживає у спірному будинку більше 3-х років, не бере участі у його утриманні, не сплачує комунальні платежі і взагалі будинком не цікавиться. У зв`язку із реєстрацією відповідача позивач не може отримати субсидію в установленому порядку та вимушена подавати документи для призначення субсидії на комісію, яка вирішує це питання. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що у серпні 2018 року відповідач приїздив для того, що забрати новий закордонний паспорт, сусіди не могли його бачити, оскільки він зайшов до спірного будинку на декілька годин, а потім поїхав забрати паспорт до Чернігівського відділення поліції ГУНП в Чернігівської області, після чого поїхав до Польщі.

Заслухавши голову судового засідання, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що останньою не доведено факт відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у будинку АДРЕСА_1 . 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на даний житловий будинок позивачем набуто на підставі договору дарування від 22.03.2006 року (а.с.4).
Згідно копії довідки №5-1126 від 13.08.2019 року, виданої Старобілоуським старостинським округом №5 Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , та має наступний склад сім"ї: чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в даному житловому будинку з 01.04.2004 року (а.с.7).

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, не сплачує за комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню. На підтвердження заявлених вимог позивач не надала жодних письмових доказів, тільки посилалася на покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вказували, що не бачили відповідача у спірному будинку два роки. 

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про недоведеність ОСОБА_1 факту відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що жодного письмового доказу на підтвердження заявлених вимог не було подано, а покази лише даних свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту не проживання відповідача у спірному будинку  понад один рік. Як вірно зазначив суд першої інстанції, несплата відповідачем комунальних платежів  не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а  може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості по комунальним платежам та плати за користування житлом, 

Доданий до апеляційної скарги акт комісії, затверджений 11 листопада 2019 року в.о. старостою Старобілоуського старостинського округу Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області,  про не проживання ОСОБА_2 у спірному будинку з квітня місяця 2016 року не приймається до уваги з тих підстав, що даний акт був затверджений після ухвалення Чернігівським районним судом Чернігівської області оскаржуваного рішення. 

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється  з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Голова судового засідання   
                                             
      Судді