ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/489/20 Справа № 209/1835/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро 
заяву  ОСОБА_1 (відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про забезпечення позову
за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 
на ухвалу  Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , який є власником 2/5 частин будинку та ОСОБА_3 , яка є власником 3/5 частин будинку.
Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_4  (особа яка не залчена участі у справі) не погоджуючись з ухвалою суду в частині об`єкту забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с 25-28).

Правом на подання відзиву передбаченого ст.360 ЦПК України сторони не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду слід скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву та вживаючи заходи забезпечення позову, суд 1 інстанції посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.
Однак, колегія суддів не може погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви посилався на те, що він має намір звертатись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання дійсним договору іпотеки. 
В заяві ОСОБА_1 зазначив, що він на сайті ОСОБА_5 виявив оголошення про продаж будинку загальною площею 400 кв. м. Із зображень, які долучені до вказаного оголошення вбачається, що продається саме той будинок, який є предметом іпотеки від 29.07.2015 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту та заборону вчиняти певні дії. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 “Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судовового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачам та заборони вчиняти певні дії не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Зі справи також вбачається, що ані заява, ані ухвала фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме таких видів забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно та заборона вчиняти певні дії, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Також, судом не враховано, що відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби – обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт – позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності. 

Між тим, до апеляційної скарги апелянт (особа яка не залучена до участі у справі) долучив копію рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року, яким цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Департамент комунальноії власності, земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янського про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, визнання права власності на нерухоме майно та відшкодування завданих збитків – задоволено частково.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 , (місце проживання – АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 ) 1/15 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 ,     на     користь      ОСОБА_4  (місце проживання – АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ).
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 (місце проживання – АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3 ), 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 .
Скасовано запис № 10578795 від 28.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 689945212104), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 2/5.
Скасовано запис № 10578815 від 28.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 689945212104), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 3/5.
Скасовано запис № 10577674 від 28.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 , ( місце проживання – АДРЕСА_5 ІПН НОМЕР_4 ), на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 3299504), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано запис про проведення до 01.01.2013 року державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_4 , на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В частині цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування завданих збитків – відмовити повністю (а.с.34-37).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року — залишено без змін в оскаржуваній частині (а.с. 38-40).
       
Отже, зі справи вбачається, що оскаржена ухвала належним чином не обґрунтована та в  результаті її постановлення, порушено права ОСОБА_4 , як власника домоволодіння на користь якого витребувано 1/15 та 3/5 частину та визнано право власності на 2/3 частки нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року..

Враховуючи викладене, а також те, що судом було порушено норми процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4  – задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року про забезпечення позову – скасувати. 

У задоволенні заяви  ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 — відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: