Справа № АЕ-111/1999                                Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3435/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Бойко С.М., Мікуш Ю.Р.
за участі секретаря: Фейір К.О.
                      з участю представника  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 31 липня 2017 року у справі за позовом подання державного виконавця Сокальського районного ВДВС головного територіального управління юстиції Безносяк Н.С., -

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області  від 31 липня 2017 року подання державного виконавця Сокальського районного ВДВС головного територіального управління юстиції - задоволено. 
Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що жодної із постанов, викликів, чи будь-яких інших документів по цьому виконавчому провадженні він не отримував, а тому він не міг знати що є боржником по аліментах, які зобов`язаний сплачувати.
Вказує. що те що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон лише у випадку ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням до виконання цих зобов 'язань.
Крім того зазначає, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов 'язанням за рішенням суду.
Звертає увагу суду на те, що в резолютивній частині ухвали суду вказав «встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань». При цьому суд не вказав до виконання яких саме зобов`язань, по яком рішенні суду, що створює ситуацію невизначеності судового рішення, та може призвести до зловживання зі сторони ДВС та ДПС своїм право не випускати ОСОБА_1 за межі України.
Просить ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 31 липня 2017 року скасувати та відмовити у задоволенні подання державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за міжі України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенні, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно постанови №АЕ-111/1999 виданої 06.12.1999р. Сокальським районним судом Львівської області вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму на кожну дитину щомісячно, і до досягнення повноліття.
Сокальським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області 23.11.2016р. відкрито виконавче провадження, копії якого скеровано сторонам для відома та виконання.
Вказана постанова знаходиться на виконанні у ВДВС Сокальського районного управління юстиції. 
Державним виконавцем 09.12.2016р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
16 січня 2017 року скеровано подання про примусовий привід Боржника у Сокальський районний суд.
Згідно відповіді ФССВНВВ боржник на обліку не перебуває та не отримує страхові виплати .
ОСОБА_1 у добровільному порядку постанови не виконав, ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, в результаті чого у нього виникла заборгованість. 
На день звернення до суду із вказаним поданням борг за вказаною постановою не погашений. Заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі 39 573, 7 грн. (а.с. 10 зв.)
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно частини третьої статті 441 ЦПК України Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.
Відповідно до Стаття 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.
Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. 
Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Відповідно до ст. 3 Конституції України гарантування прав і свобод людини є основним обов`язком держави.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
За наведених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того що постанова Сокальського районного суду від 06 грудня 1999 року по справі №АЕ-111/1999 не виконана,, боржник ухиляється від її виконання, не вживає жодних заходів щодо виконання рішення суду у розумний строк за рахунок належного йому майна і доходів, дійшов правильного висновку про підставність подання Державного виконавця Сокальського районного ВДВС головного територіального управління юстиції про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Доводи апеляційної скарги вказаний висновок суду першої інстанції не спростовують.
В той же час, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи скаржника стосовно того, що в резолютивній частині ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 31 липня 2017 рокуне вказано, до виконання яких саме зобов`язань, за яким саме рішенням суду, що створює ситуацію невизначеності судового рішення та може створити проблеми під час виконання оскаржуваної ухвали.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність викладення резолютивної частини ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 31 липня 2017 року в наступній редакції : Тимчасово обмежити  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1  у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, накладених на нього  постановою Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 1988 року про стягнення з  ОСОБА_1  аліментів на утримання сина  ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частину із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованих мінімумів на кожну дитину, починаючи з 23 листопада 1999 року і до його повноліття.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 31 липня 2017 року змінити.
Викласти резолютивну частину ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 31 липня 2017 року в такій редакції :
Тимчасово обмежити  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1  у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, накладених на нього постановою Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 1999 року про стягнення з  ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5  в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованих мінімумів на кожну дитину, починаючи з 23 листопада 1999 року і до його повноліття.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Бойко С.М.

Мікуш Ю.Р.