УХВАЛА        
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 243/7992/16-ц
провадження № 61-2516ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                      Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від                   22 квітня 2019 року, постанову Донецького апеляційного суду від                      31 липня 2019 року та постанову Верховного Суду від 12 грудня                     2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Слов`янської місцевої прокуратури про відновлення порушених, невизнаних конституційних прав на майно,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до Держави України, ПАТ «Державний ощадний банк України», Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Слов`янської місцевої прокуратури, в якому просив:
-           визнати незаконними діяльність та бездіяльність Держави Україна щодо порушення його конституційних прав; 
-          зобов`язати Державу Україна поновити його порушені права на власність - внески в державну установу «Ощадбанк» у відповідності до Конституції та Законів України; 
-          відшкодувати збитки - несплачені внески на умовах, передбачених Конституцією та Законами України; 
 
-          зобов`язати державу Україна відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від                  22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року, в задоволенні позову                     ОСОБА_2 відмовлено.
 
Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , виходили з того, що останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його права щодо повернення вкладів, внесених до Ощадбанку України 31 грудня 1992 року в розмірі 50 тис. крб. та                       08 травня 1993 року у розмірі 30 тис. крб. Разом з тим, у                               1993-1995 роках та 1996-1999 роках здійснений перерахунок вказаних внесків у відповідності до гривневого еквіваленту з урахуванням відсотків, що свідчить про можливість позивача розпоряджатися вказаними грошовими коштами. Факт відмови у видачі вказаних вкладів не встановлений.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що в письмових клопотаннях та в судовому засіданні представником позивача неодноразово наголошувалося на тому, що позивач в порядку, передбаченому Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», за внесками до Ощадбанку не звертався, своїм правом на отримання компенсаційних виплат на повернення вкладів не скористався, а предметом спору є повернення внесків за їх ринковою вартістю, а не їх компенсація.
 
Також суди зазначили, що іншого порядку відновлення вартості та компенсації знецінення грошових вкладів, які зберігалися на рахунках Ощадбанку СРСР до 02 січня 1992 року, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено.
 
У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року.
 
Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від                  22 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від                    31 липня 2019 року залишено без змін.
 
У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року, постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року та постанову Верховного Суду від 12 грудня 2019 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від                    22 квітня 2019 року та постанови Донецького апеляційного суду від                  31 липня 2019 року з наступних підстав.
 
Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що    суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
 
Враховуючи те, що постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від                     22 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від                   31 липня 2019 року залишена без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін, тому відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ті ж самі судові рішення слід відмовити.
 
Постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку, оскільки чинним                          ЦПК України не передбачено право на касаційне оскарження до Верховного Суду судових рішень, ухвалених Верховним Судом, як судом касаційної інстанції.
 
Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року, постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року та постанову Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Слов`янської місцевої прокуратури про відновлення порушених, невизнаних конституційних прав на майно відмовити.
 
Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    В. С. Жданова