Постанова
іменем України 
21 січня 2020 року                         
м. Київ
справа № 402/740/15
провадження № 51-1208км18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 , 
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014120280000880, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Криничне Болградського району Одеської області, який тимчасово проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.  289 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 
від 7 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено:
– за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією всього майна;
– за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна;
– за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією всього майна.
Крім того, зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 лютого 2015 року по 7 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, на підставі ч. 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 24 лютого 2015  року по 26 червня 2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин, встановлених судом.
Наприкінці грудня 2014 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_6 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, які знаходились за місцем свого тимчасового проживання в АДРЕСА_1 та із зібраних відомостей були обізнаними про спосіб заробітку і наявність у ОСОБА_8 майна в особливо великих розмірах на суму понад 900000 грн у виді виробів із золота та срібла, електронної техніки, а також про користування ним транспортним засобом «INFINITI FX 35», державний реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , вартістю 385732 грн 30 коп. виник злочинний корисливий намір, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_8 шляхом вчинення розбою та незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з умисним вбивством потерпілого.
З метою реалізації своїх протиправних намірів ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, вступили між собою у злочинну змову, обговоривши обставини скоєння злочинів, підготувавши необхідні умови та обравши знаряддям вчинення злочину револьвер системи «Наган» (більш точних даних про характеристику зброї досудовим розслідуванням не встановлено) та не менше трьох патронів до нього.
29 грудня 2014 року приблизно о 18-й годині особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, діючи за обумовленим планом вчинення злочину, зателефонував ОСОБА_8 , з яким був раніше знайомий, та під виглядом вирішення питання про придбання виробів із золота та срібла, електронної техніки на суму понад 664220 грн домовився з ним зустрітися. Визначили місце та дату зустрічі, а саме: 30 грудня 2014 року приблизно о 18-й годині на правому узбіччі 48 км+350 м територіальної дороги державного значення Т-02-07 сполученням Джулинка–Гайворон–Великі Трояни виїзд на М05, на відстані близько 14 м від бетонної опори лінії електропередач № 282 в напрямку автомобільної дороги Київ-Одеса у межах території Ульяновського району Кіровоградської області.
30 грудня 2014 року приблизно о 17-й годині ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, яка була озброєна зазначеним вище револьвером системи «Наган», діючи згідно раніше досягнутої домовленості, рейсовим автобусом прибули до дорожнього комплексу «Кропива», розташованого на автомобільній дорозі сполученням Київ–Одеса в межах території сільської ради с. Великі Трояни Ульяновського району Кіровоградської області. Там ОСОБА_6 залишився на обумовленому місці зустрічі, спостерігаючи за наближенням автомобіля потерпілого, а особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, продовжив рухатися по дорозі у напрямку с. Йосипівка Ульяновського району Кіровоградської області назустріч ОСОБА_8 , уточнюючи з ним по телефону час та місце зустрічі. 
Того ж дня приблизно о 22-й годині особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, під час руху по узбіччю дороги помітив, що йому назустріч їде автомобіль марки «INFINITI FX 35» під керуванням ОСОБА_8 та зупинив автомобіль жестом руки. Після зупинки автомобіля особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, присів на заднє пасажирське сидіння та, побачивши на передньому пасажирському сидінні дружину ОСОБА_8 – ОСОБА_9 , вказав водію продовжувати рух у напрямку автомобільної дороги сполученням Київ–Одеса до місця знаходження ОСОБА_6 , очікуючи сприятливого моменту для скоєння злочину.
Проїхавши близько 100–150 метрів, помітивши на дорозі ОСОБА_6 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, вказав ОСОБА_8 зупинити автомобіль на правому узбіччі 48 км + 350 м територіальної дороги державного значення Т-02-07 сполученням Джулинка–Гайворон–Великі Трояни виїзд на М05, на відстані близько 14 м від бетонної опори лінії електропередач № 282 в напрямку автомобільної дороги Київ–Одеса.
Після зупинки ОСОБА_8 , не вимикаючи двигун та світло автомобіля, сприймаючи дії особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, як добросовісні наміри на придбання майна згідно з домовленістю, вийшов разом із ним з автомобіля, де до них приєднався ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_8 , відкривши багажник автомобіля «INFINITI FX 35», розпочав демонструвати для продажу вироби із золота та срібла, електронну техніку (точна кількість, моделі та марки досудовим розслідуванням не встановлено), які знаходилася у дорожній сумці та картонній коробці із чотирма лотками.
В свою чергу ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком,впевнившись у наявності в автомобілі ОСОБА_8 майна в особливо великих розмірах на суму понад 900 000 грн у виді виробів із золота та срібла, електронної техніки, а також в салоні – відеореєстратора, шкіряної барсетки, у середині якої вірогідно знаходилися гроші в національній валюті та валюті інших держав, мобільного телефону марки «NOKIA 6300» в користуванні ОСОБА_9 , приступили до безпосереднього виконання свого злочинного корисливого наміру шляхом вчинення розбою, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаним із умисним вбивством ОСОБА_8 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , та погрозою застосування такого насильства.
Реалізовуючи свої протиправні наміри, діючи по заздалегідь обумовленому плану нападу та розподілу злочинних ролей, 30 грудня 2014 року приблизно о 22-й годині 30 хвилин, перебуваючи біля автомобіля «INFINITI FX 35», припаркованого на правому узбіччі 48 км + 350 м територіальної дороги державного значення 
Т-02-07 сполученням Джулинка–Гайворон–Великі Трояни виїзд на М05, на відстані близько 14 м від бетонної опори лінії електропередач № 282 в напрямку автомобільної дороги Київ–Одеса особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, усвідомлюючи свої злочинні дії та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , здійснив три постріли з револьверу системи «Наган» в життєво важливі органи – задню праву частину грудної клітки (спини) тулуба, задню частину шиї та голову, від яких потерпілий помер. Після чого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, діючи узгоджено та спільно з ОСОБА_6 , який весь цей час продовжував стояти у безпосередній близькості біля автомобіля та спостерігати за навколишнім оточенням, тим самим сприяючи діям свого спільника, перетягли тіло потерпілого до лівої сторони узбіччя дороги, де кинули до рову.
Після умисного вбивства потерпілого 30 грудня 2014 року приблизно о 22-й годині 45 хвилин, перебуваючи біля автомобіля марки «INFINITI FX 35», а потім у салоні цього автомобіля ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, діючи умисно, узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням до потерпілої ОСОБА_9 насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, з погрозою застосування такого насильства заволоділи майном потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на загальну суму 934 040 грн 58 коп., що становить особливо великий розмір.
Продовжуючи свої злочинні дії, діючи з єдиним корисливим умислом на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, що належить подружжю ОСОБА_10 , 30 грудня 2014 року приблизно о 22-й годині 50 хвилин ОСОБА_6 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, повторно, за встановлених у вироку обставин із застосуванням до потерпілої ОСОБА_9 насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, з погрозою застосування такого насильства незаконно заволоділи транспортним засобом марки «INFINITI FX 35» вартістю 385 732 грн 30  коп., що був припаркований направомуузбіччі48 км + 350 м територіальної дороги державного значення Т-02-07. Знаходячись у даному транспортному засобі, вказані особи поїхали в напрямку с. Новоселиця Ульяновського району Кіровоградської області, де зупинившись на полі, залишили цей автомобіль разом із ОСОБА_9 , вибувши у невідомому напрямку.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзізасуджений ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ньогозмінити та пом`якшити покарання. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на відсутність доказів, які б підтверджували вчинення ним умисного вбивства з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб. Вказує на суворість призначеного покарання та неврахування судом позитивних характеристик, наявність на його утриманні малолітньої дитини, відсутність судимостей.
Крім того, засуджений ОСОБА_6 подав доповнення до касаційної скарги, в яких просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. ст. 75, 76 КПК, мотивуючи тим, що суддя ОСОБА_11 двічі брав участь у кримінальному провадженні. На думку засудженого, вказана обставина виключає повторну участь судді апеляційного суду в судовому розгляді. Вважає, що дослідженими судом доказами не доведено наявність у нього умислу саме на вбивство потерпілого з корисливого мотиву та наявність попередньої змови. Стверджує, що жодних протиправних дій відносно потерпілого не вчиняв; у даному випадку має місце ексцес виконавця злочину, оскільки він мав умисел лише на заволодіння чужим майном. Крім того, вважає, що кримінальне провадження за ч. 3 ст. 289 КК підлягає закриттю на підставі ст. 284 КПК. Мотивує тим, що у вироку не вказано, в чому саме полягало небезпечне для життя насильство та які дії вчинено ним для заволодіння транспортним засобом. Вважає, що для встановлення вартості викраденого майна суд мав би провести судову товарознавчу експертизу, але проведено її не було, що свідчить, на його думку, про неналежність і недопустимість доказів сторони обвинувачення. Вказує на невідповідність вироку вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК. Зазначає, що прокурором не було роз`яснено його право на суд присяжних і наведена обставина залишилася поза увагою судом першої інстанції. Посилається на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК. Вважає, що апеляційний суд належно не перевірив доводи його апеляційної скарги, безпідставно відхилив клопотання про допит свідка ОСОБА_12 та інших, а також всупереч положенням ст. ст. 7, 23, 370 і 404 КПК не дотримався вимог засади безпосередності дослідження доказів. Крім того, на думку засудженого, апеляційний суд не звернув уваги на те, що всупереч вимогам ст. 95 КПК суд першої інстанції обґрунтував свої висновки на його показаннях, які він давав слідчому.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 – без зміни. 
Захисник ОСОБА_7 підтримав касаційну скаргу засудженого та просив її задовольнити.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , засудженого  ОСОБА_6 , який просив задовольнити його касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення змінити в порядку ст. 433 КПК на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення з підстави невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що зазначає в касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 .
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які з дотриманням вимог ст. ст. 7, 23 КПК було безпосередньо досліджено, а також оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст.  94 КПК. 
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про відсутність доказів, які б підтверджуваливчинення ним умисного вбивства з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, є безпідставними.
Так, потерпіла ОСОБА_9 показувала, що 30 грудня 2014 року разом з її чоловіком, ОСОБА_8 , поїхала на зустріч з людиною, з якою ОСОБА_8 домовився про продаж йому виробів із золота та срібла. Не доїжджаючи до повороту на село Великі Трояни, її чоловік побачив людину, з якою мала відбутися зустріч, як з`ясувалось згодом, це був ОСОБА_13 , зупинився і останній сів до їх автомобіля. Коли проїхали приблизно 100–200 метрів, ОСОБА_13 попросив зупинитися, аби взяти з собою товариша, що стояв на узбіччі, яким був ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_8 зупинив автомобіль і на пропозицію ОСОБА_15 вийшов з автомобіля. В цей час до них підійшов ОСОБА_14 і майже відразу пролунали постріли, які здійснив в її чоловіка ОСОБА_13 . Далі ОСОБА_16 та Федір відтягнули тіло ОСОБА_8 на узбіччя дороги та кинули до рову. Після цього вказані особи заволоділи їх майном. ОСОБА_14 сильно притиснув її до сидіння, наказуючи сидіти тихо, та забрав відеореєстратор з автомобіля. Останньому ОСОБА_13 передав револьвер. Потім ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на автомобілі потерпілих поїхали з нею в напрямку м. Гайворона. По дорозі ОСОБА_13 погрожував вбивством. Виїхавши за місто Ульянівка, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , утримуючи викрадене майно, залишили її та покинули автомобіль.
Водночас потерпіла ОСОБА_9 показувала, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 діяли спільно та узгоджено, останній в ході вчинення злочинів давав вказівки ОСОБА_18 і той їх беззаперечно виконував.
Також суд обґрунтував висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаних злочинів показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що 30  грудня 2014 року подружжя ОСОБА_10 , зібравши для продажу вироби із золота та срібла,електронну техніку, виїхали на зустріч, що мала відбутися за містом Ульянівка; даними, що містяться у протоколах огляду місця події; висновках судово-медичних експертиз; протоколах тимчасового вилучення документів та пред`явлення речей для впізнання, згідно з якими під час затримання ОСОБА_6 було вилучено у нього серед інших речей ланцюжок чоловічий із металу жовтого кольору, а в ході пред`явлення речей для впізнання потерпіла ОСОБА_9 вказала на цей ланцюжок, зазначивши, що він належав їй та був викрадений під час вбивства її чоловіка; іншими дослідженими доказами.
Крім того, суд послався надані протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_6 , проведеного із роз`ясненням йому процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст. 42 КПК, за участю захисника ОСОБА_21 та судово-медичного експерта, в присутності понятих, під час якого він розповів і показав про обставини умисного вбивства ОСОБА_8 , вчинення розбою та незаконного заволодіння транспортним засобом.
Перевіркою вказаного протоколу слідчого експерименту встановлено, що в ході цієї слідчої (розшукової) дії було дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення – шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події.
А зі змісту вироку вбачається, що суд дослідив та дав належну оцінку саме тим даним про обставини вчинених кримінальних правопорушень, які відтворив на слідчому експерименті ОСОБА_6 .
Тому посилання суду на дані протоколу проведення слідчого експерименту та висновок про те, що вони узгоджуються з іншими доказами, що підтверджують винуватість ОСОБА_6 , не вказують на порушення вимог ст. 95 КПК.
Виходячи з наведеного, доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що судом не перевірено на предмет допустимості відомості, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, є необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та апеляційної інстанцій належно перевірили доводи ОСОБА_6 про відсутність у його діях попередньої змови з ОСОБА_22 на вчинення вказаних злочинів, про ексцес виконавця за епізодом умисного вбивства ОСОБА_8 та обґрунтовано визнали їх такими, що спростовуються зібраними та дослідженими доказами.
При цьому суди правильно зазначили про узгодженість дій ОСОБА_15 та ОСОБА_23 як на стадії підготовки до вчинення злочинів, під час вчинення, так і після: о 6 ранку вони виїхали разом з м. Вінниці, а вночі зустрілися з потерпілими, про озброєння ОСОБА_15 револьвером ОСОБА_14 знав; місце зустрічі було обране ОСОБА_24 на автодорозі в безлюдному місці, куди також підійшов ОСОБА_14 ; наявність розподілу між ними ролей – участь ОСОБА_23 у заволодінні майном потерпілих, здійсненні психологічного та фізичного впливу на ОСОБА_9 ; поведінку ОСОБА_6 після вчинення злочинів  – приховування слідів злочину, розпорядження майном потерпілих, яким заволоділи разом.
Отже, висновок суду про те, що злочини вчинено  ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб із спільним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном шляхом вчинення розбою та заволодіння транспортним засобом, поєднані з умисним вбивством ОСОБА_8 , є обґрунтованим.
Таким чином, суд об`єктивно, всебічно і повно встановив обставини кримінального провадження та у відповідності до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено.
При цьому у мотивувальній частині вироку міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень. 
Вирок суду відповідає вимогам ст. ст. 368, 370, 374 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про відсутність доказів незаконного заволодіння транспортним засобом та застосування в ході його вчинення насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , є безпідставними.
Під насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, слід розуміти в тому числі насильницькі дії, які не призвели до заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, але були небезпечними для життя та здоров`я в момент заподіяння.
Дослідивши всебічно та повно докази, суд правильно встановив, що ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , діючи за попередньою змовою групою осіб з єдиним корисливим умислом, після умисного вбивства  ОСОБА_8 та заволодіння майном потерпілих, повторно, із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та з погрозою застосування такого насильства незаконно заволоділи автомобілем«INFINITI FX 35».
Вищенаведене підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 про обставини, за яких ОСОБА_25 та ОСОБА_26 незаконно заволоділи автомобілем«INFINITI FX 35». Крім того, потерпіла ОСОБА_9 зазначала, що під час вчинення злочину ОСОБА_6 схопив її за куртку, притиснувши сильно до сидіння автомобіля, внаслідок чого позбавив можливості вільно дихати, та наказав сидіти тихо, а ОСОБА_13 , який був за кермом транспортного засобу, погрожував вбивством.
Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_6 про наявність підстав для закриття кримінального провадження в частині його засудження за ч.  3 ст. 289 КК.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з рішенням суду в частині визначення вартості майна, яким заволодів.
Висновок щодо обов`язкового проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (провадження № 51-10433кмо18).
Згідно з цим висновком обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакціїЗакону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакціїЗакону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону № 187-IX – залучити експерта).
Висновок суду про те, що ОСОБА_25 та ОСОБА_26 заволоділи майном потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на загальну суму 934 040 грн 58 коп., що становить особливо великий розмір, ґрунтується на показаннях потерпілої ОСОБА_9 про перелік, опис та вартість майна, яким заволоділи; даних, що містяться у висновку судової товарознавчої експертизи, довідках майстра-ювеліра ОСОБА_27 про вартість одного грама золота 585 проби та одного грама срібного виробу станом на 30 грудня 2014 року, довідці про офіційний курс НБУ на 30 грудня 2014  року.
З огляду на можливість визначення вартості виробів із золота та срібла без проведення відповідної експертизи суд правильно послався на дані цих довідок. Вказаний доказ отримано у передбачений процесуальним законом спосіб, він відповідає вимогам ст. ст. 84, 85, 86 КПК, і підстави вважати його неналежним та недопустимим відсутні.
Також засуджений ОСОБА_6 вказує про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК.
Однак, як убачається з обвинувального акта, він містить відомості, передбачені ст.  291 КПК, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального провадження, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінальних правопорушень, форму вини, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, тощо. Також у ньому вказано правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та точне формулювання обвинувачення.
Дії  ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК.
Призначаючи  ОСОБА_6 покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є особливо тяжкими, дані про особу винного, який раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не має постійного місця проживання та роботи, а також обставину, що пом`якшує покарання, – знаходження на утриманні малолітньої дитини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Крім того, судом було враховано ступінь участі ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень.
Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому, на думку колегії суддів, вважати, що це покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, підстав немає.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_12 , відмовившись від решти прохання про повторне дослідження інших доказів.
Апеляційний суд у судовому засіданні розглянув клопотання обвинуваченого про допит свідка ОСОБА_12 та обґрунтовано відмовив у його задоволенні у зв`язку з відсутністю для цього підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК, а в частині дослідження характеризуючих даних – дослідив повторно докази, які характеризуютьособу ОСОБА_6 .
Водночас ухвалою від 28 лютого 2017 року апеляційний суд доручив прокурору внести відомості до ЄРДР та провести перевірку зазначених обвинуваченим доводів про застосування до нього працівниками міліції під час затримання та досудового розслідування недозволених методів.
А за наслідками досудового розслідування слідчим було прийнято постанову від 29 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №  42017120000000051 від 10 березня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні співробітників ГУНП в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.
Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до вимог ст. ст. 404 і 405 КПК, апеляційний суд належно перевірив усі доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого, в тому числі про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого, порушення права на захист, і дав на них вичерпні відповіді, дослідивши повторно матеріали, що характеризують його особу, погодився з оцінкою доказів, наданою місцевим судом, при цьому зазначив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і підстави, з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою. 
Доводи засудженого ОСОБА_6 про порушення в ході апеляційного розгляду положень ст. ст. 7, 23 КПК та недотримання вимог засади безпосередності дослідження доказів є безпідставними з огляду на відсутність у суду апеляційної інстанції обов`язку досліджувати всю сукупність доказів з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені в суді першої інстанції. 
Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 
419 КПК.
Доводи ж засудженого ОСОБА_6 про наявність підстав, які виключали повторну участь судді апеляційного суду ОСОБА_11 в кримінальному провадженні, також є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів ОСОБА_28 , ОСОБА_11 і ОСОБА_29 ухвалою від 20 квітня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасував і призначив новий розгляд у суді першої інстанції. Причому підставою для скасування цього вироку було істотне порушення вимог кримінального закону в зв`язку з тим, що суд не роз`яснив ОСОБА_6 його право на розгляд кримінального провадження судом присяжних.
Водночас у ході апеляційного розгляду суд наперед не вирішував питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Також у складі колегії суддів апеляційної інстанції суддя ОСОБА_11 брав участь у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 при перегляді вироку, ухваленого за наслідками нового судового розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 76 КПК суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. 
Тобто кримінальний процесуальний закон не встановлює прямої заборони щодо участі такого судді у цьому ж провадженні в суді апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Виходячи з наведеного та з огляду на підстави скасування вироку місцевого суду від 23 грудня 2015 року в цьому ж провадженні, колегією суддів не встановлено обставин, передбачених ст. ст. 75, 76 КПК, що виключали б участь судді у кримінальному провадженні або могли би викликати сумніви у безсторонності та неупередженості судді апеляційного суду ОСОБА_11 .
Безпідставними є й доводи засудженого про те, що прокурор не роз`яснив право на суд присяжних, оскільки відповідно до письмового роз`яснення про право на розгляд кримінального провадження судом присяжних ОСОБА_6 було роз`яснено можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних; письмове роз`яснення йому вручено о 15-ій год 30 хв. 23 травня 2015 рокуі ця обставина засвідчена його підписом (а.п. 250–255 т. 5).
Крім того, в підготовчому судовому засіданні, як вбачається із журналу судового засідання від 6  травня 2016 року та технічного запису, обвинуваченому ОСОБА_6 було вручено пам`ятку про права та обов`язки, роз`яснено право на здійснення щодо нього кримінального провадження судом присяжних, що засвідчено його розписками, і на питання, чи заявляє він клопотання про розгляд кримінального провадження судом присяжних,ОСОБА_6 заявив, що такого клопотання немає. Тобто суд переконався у тому, що обвинувачений не бажає скористатись правом на розгляд його провадження судом присяжних (а.п. 76, 79, 81–82 т. 6).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судових рішень, не встановлено.
Водночас, з матеріалів провадження вбачається, що у вироку суд першої інстанції, зазначивши формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, вказав, що ОСОБА_6 злочини вчинив за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_22 .
Проте матеріали кримінального провадження щодо останнього було виділено в окреме провадження в зв`язку з розшуком.
А тому висновок у вироку щодо  ОСОБА_22  про його співучасть у вчиненні злочинів з  ОСОБА_6 фактично є констатацією його винуватості.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що в порядку ст. 433 КПК судові рішення щодо  ОСОБА_6 необхідно змінити, виключити з їх мотивувальної частини посилання суду на вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбаченихп. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_22 та вважати, що  ОСОБА_6 вчинив зазначені кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441–442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд
 
у х в а л и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
У порядку ст. 433 КПК України вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017  року щодо ОСОБА_6 змінити. 
Виключити з мотивувальної частини вказаних судових рішень посилання суду на вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбаченихп. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_22 та вважати, що  ОСОБА_6 вчинив зазначені кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком.
В решті судові рішення залишити без зміни. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                            ОСОБА_3