Справа № 463/975/18                                         Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/3627/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        24 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Цапа П.М.;
позивачки ОСОБА_1 і її представника 
– адвоката СтефанишинА.Я.,
відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їхнього представника 
– адвоката Ривака М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд визнати недійсним рішення Винниківської міської ради м. Львова від 17.12.2009 року № 1927 «Про передачу в спільну сумісну власність гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №206379 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0437 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 4610160300:02:004:0091.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві приватної власності. У сусідньому будинку по АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вікна спальні позивачки виходять на подвір`я відповідачів, на якому вони встановили паркан, що призводить до затемнення квартири позивачки, з приводу чого існує конфлікт. Позивачка неодноразово вимагала від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 демонтувати даний паркан, проте отримувала відмови, мотивовані тим, що паркан встановлений на приватизованій ними земельній ділянці, яка передана їм у власність рішенням Винниківської міської ради від 17.12.2009 року № 1927. Вважає, що згадане рішення Винниківської міської ради та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними, оскільки порушують законні права  ОСОБА_1 , яка акт погодження меж земельних ділянок не підписувала, а відтак вважає приватизацію земельної ділянки незаконною (а.с. 3-5, 106-108).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 154-156).

Дане рішення оскаржила позивачка.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає помилковим висновок суду про те, що позивачкою не доведено порушення її прав, оскільки судом встановлено, що вона „як власник квартири у будинку АДРЕСА_1 являється землекористувачем земельної ділянки на якій даний будинок розташований, а тому”, як „землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень (її) права на землю ... на якій розташований багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 .
Звертає увагу на те, що у відповіді БТІтаЕО від 11.06.2018 року зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи за будинком АДРЕСА_3 на підставі рішення Винниківського міськвиконкому депутатів трудящих від 10.06.1976 року була закріплена земельна ділянка площею 1155 кв.м. (а.с. 160-163).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачів і їхнього представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81), і що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено та визнається учасниками справи (в тому числі – і апелянтом), що позивачка (апелянт) є власником квартири   АДРЕСА_2 

Статтею АДРЕСА_4 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками (частина 1). Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 2). Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації (частина 4). 
При цьому нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій розташований цей багатоквартирний будинок, або її частини.
Документи, що посвідчують права на земельну ділянку (власності та постійного користування), передбачені статтею 126 Земельного кодексу України. 

Позивачкою не було подано до суду доказів того, що земельну ділянку, на якій розташовано будинок АДРЕСА_3 , було у встановленому чинним законодавством порядку передано їй (чи будь-кому іншому) у власність або в постійне користування і матеріали справи таких доказів не містять. 
Так само, як матеріали справи не містять доказів про виготовлення відповідної землевпорядної документації на цю земельну ділянку, що унеможливлює встановлення її розмірів та конфігурації, а також не містять будь-яких документів (передбачених статтею 126 Земельного кодексу України), які б посвідчували права позивачки (апелянта) на земельну ділянку, на якій розташовано багатоквартирний будинок у якому вона проживає.
За вище наведених обставин були відсутніми правові підстави для погодження з позивачкою питання землевідведення земельної ділянки, яка є суміжною з земельною ділянкою, на якій розташовано багатоквартирний будинок у якому вона проживає. 

Щодо встановлення відповідачами на земельній ділянці паркану, який призвів до затемнення квартири позивачки, то чинним законодавством передбачені інші способи відновлення порушених прав позивачки, а ніж визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу цієї земельної ділянки у власність відповідачам.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 лютого 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Крайник Н.П.

                                                                       Шеремета Н.О.