Справа № 154/2984/17 	Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/216/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.,
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,
секретар Концевич Я. О.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради Волинської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей батьком, який проживає окремо від них за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 листопада 2019 року,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей батьком, який проживає окремо від них покликаючись на такі обставини.
З 30 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З 2014 році між сторонами неодноразово виникали конфлікти. 24 лютого 2014 року ОСОБА_4 в нотаріальній конторі добровільно відмовилась від батьківських прав відносно дітей, а 27 лютого 2014 року без згоди батька забрала їх у місто Володимир-Волинський Волинської області, до своїх батьків, де вони на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.
10 квітня 2015 року позивача затримано поліцією за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а наступного дня - 11 квітня 2015 року ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні № 12013110090008338 стосовно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Цією ж ухвалою слідчого судді визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 1218000 гривень, а в разі її внесення, покладено на позивача обов`язки, зокрема - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, а саме: АДРЕСА_2 . 
Заявниками та потерпілими у даному кримінальному провадженні є відповідач, члени її сім`ї та їх адвокат.
05 серпня 2016 року позивача звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, кримінальне провадження скеровано до суду для розгляду по суті. Його клопотання у кримінальному провадженні про надання дозволу для виїзду у м. Володимир-Волинський для побачення з дітьми відхилено судом.
Відповідач у справі - ОСОБА_4 не забезпечує йому можливості для спілкування з дітьми, не отримує коштів, які він надсилає, мобільного телефону, направленого поштовим зв`язком для забезпечення можливості спілкуватися з дітьми.
Протягом 2017 року ОСОБА_3 звертався до служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Волинської області із заявами про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, однак вони були залишені поза увагою. У зв`язку з неотриманням відповіді скаржився до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини.
15 червня 2017 року рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області № 186 за заявою ОСОБА_4 без згоди позивача визначено місце проживання їх дітей за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказував, що любить своїх дітей і бажає вільно, без участі будь-яких інших осіб, спілкуватися з ними, приймати участь у їх вихованні, займатися їх духовним, моральним, фізичним розвитком, підвищувати їх свідомість щодо оточуючого світу, забезпечувати усім необхідним та виховувати у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, зокрема, батька. Проживає у трикімнатній квартирі, де створені всі умови дітям для проживання, навчання та ігор.
Просив встановити порядок спілкування та участі у вихованні синів наступним чином:
- необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку у зручний для дітей час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між ними та дітьми;
- кожну першу, третю п`ятницю місяця з 14.00 год. до 20.00 год. неділі за місцем проживання батька дітей без участі матері;
- державні та релігійні свята: Новий рік з 12.00 год. 31 грудня до 03 січня парного року (2018, 2020, і т.д.); Різдво з 12.00 06 січня до 20.00 год. 07 січня кожного парного року (2018, 2020, і т.д.); Пасха з 12 год. передсвяткового дня до 20.00 год. наступного дня кожного парного року (2018, 2020, і т.д.); Міжнародний жіночий день - 08 березня з 12.00 до 20.00 год. 09 березня кожного парного року (2018, 2020, і т.д.) за місцем проживання батька дітей без участі матері;
- дні народження дітей з 17.00 год. до 19.00 год. кожного року. Якщо дні народження дітей випадають на вихідні та святкові дні з 12.00 год. до 20.00 год. наступного дня кожного парного року (2018, 2020, і т.д.) без участі матері;
- першу половину канікулярного періоду (осінніх, зимових та весняних канікул) без участі матері;
- для відпочинку та оздоровлення дітей перша половина літа кожного року, а саме: з 01 червня по 15 липня кожного року без участі матері.
Тимчасово, до надання Солом`янським районним судом м. Києва дозволу на виїзд до м. Володимир-Волинського позивачу або зміни йому запобіжного заходу чи закриття кримінального провадження відносно нього, зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати при наявності довіреності від позивача його рідним: ОСОБА_7 (дідусь), ОСОБА_8 (бабуся), ОСОБА_9 (дядько), ОСОБА_10 (дядько), ОСОБА_11 (тітка), ОСОБА_12 (тітка) та адвокату ОСОБА_1 забирати дітей для супроводу з м. Володимир-Волинський до м. Києва, на місце проживання батька дітей.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 14 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Постановлено визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши графік для побачень та спілкування: кожної другої неділі з 12 години 00 хвили до 19 години 00 хвилин за місцем проживання матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , або в іншому узгодженому місці, в присутності матері або іншої узгодженої нею та ОСОБА_3 особи.
Надати ОСОБА_3 можливість необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку у зручний для дітей час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між ОСОБА_3 та дітьми.
Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні із дітьми та завчасно попереджати його про можливість та причини змін у визначеному порядку зустрічей.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач просить його скасувати частково, визначити порядок спілкування та участі батька у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку, зазначеному у позовній заяві.
Указує, що суд безпідставно взяв до уваги невмотивований висновок органу опіки та піклування, залишив поза увагою, що місце проживання відповідача ОСОБА_4 , є водночас місцем проживання її батьків та сестри, які є потерпілими у кримінальному провадженні про обвинувачення його, ОСОБА_3 . Судом не забезпечено поновлення порушення його прав на участі у вихованні і спілкуванні з дітьми.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає про надання правильної правової оцінки висновкам органу опіки та піклування, врахування висновків судової психологічної експертизи та інтересів дітей при визначенні місця, часу, тривалості та періодичності спілкування дітей і батька.
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв`язку з таким.
Дослідженими у справі документами із цивільної справи № 154/806/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 липня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від цього шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 видані також посвідчення про народження посольством Ісламської Республіки Іран, копії яких були подані позивачем та знаходяться у матеріалах справи. 
До 24 лютого 2014 року ОСОБА_4 проживала з позивачем та дітьми у м. Київ, що не заперечується сторонами.
Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду від 16 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано.
В матеріалах цивільної справи про розірвання шлюбу є заява ОСОБА_3 від 21 серпня 2014 року, за змістом якої він звернувся до Солом`янського РУ ГУ МВС м. Київ із повідомленням про те, що його дружина ОСОБА_4 27 лютого 2014 року забрала дітей і переховується. Просив її розшукати.
Повідомленням Солом`янського районного управління ГУ МВС у м. Києві № 50/39829 від 08 жовтня 2014 року було надано відповідь ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 разом із дітьми проживає у м. Володимир-Волинському.
У відповідності до копії протоколу затримання від 10 квітня 2015 року ОСОБА_3 було затримано на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні.
Згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2015 року у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України щодо останнього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Також обрано альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 1218000 гривень, в разі внесення якої покладено на позивача обов`язки, один із яких: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, а саме: АДРЕСА_2 .
З копії обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12013110090008338 за обвинуваченням ОСОБА_3 вбачається, що дане кримінальне провадження на даний час розглядається судом. 
Згідно з повідомлення Київського слідчого ізолятора № 08-20-186 від 20 вересня 2016 року ОСОБА_3 05 серпня 2016 року звільнено з-під варти з Київського СІЗО
Копіями заяв ОСОБА_3 від 11 та 18 серпня, 06, 16 та 23 вересня 2016 року, від 19 травня 2017 року підтверджується, що позивач неодноразово звертався до Солом`янського районного суду м. Києва про отримання дозволу на виїзд до м. Володимир-Волинського для побачення із своїми дітьми.
Згідно з листами № 760/12120/15-к/59128/2016 року від 17 серпня 2016 року та № 760/12120/15-к/59127/2016 від 22 серпня 2016 року Солом`янського районного суду м. Києва, ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на виїзд у м. Володимир-Волинський. 
Рішенням апеляційного суду Волинської області від  24 березня 2017 року  у справі № 154/1071/16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (т.І а.с. 33-39).
З копій листів від 15 травня, 23 червня, 11 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_4 з проханнями надати дітям можливість зателефонувати йому, однак вказані листи не були отримані відповідачем на пошті.
Крім того позивач надав до суду копії поштових квитанцій із фотокартками телефону, який він надіслав дітям для спілкування із ними, однак дане поштове відправлення також не було отримане відповідачем.
Листом від 31 липня та 13 вересня 2017 року позивач звертався до служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради із заявою про встановлення графіку зустрічей із дітьми у спосіб, який є аналогічним до його позовних вимог у даній справі.
За наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 до уповноваженого Верховної ради з прав людини, йому рекомендовано звернутись до суду для визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми (листом № 10.1/7-М299597.17/26-92 від 19 жовтня 2017 року). 
Комісією служби у справах дітей Солом`янської районної в місті державної адміністрації проведено обстеження умов проживання позивача за адресами: АДРЕСА_3 , а також АДРЕСА_2 ,та складено акти про належні умови для перебування дітей у цих квартирах.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_11 , а квартира АДРЕСА_3 знаходиться під арештом.
Заява ОСОБА_3 про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами розглядалась на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради, яка, згідно з витягом з протоколу № 08-17 від 10 серпня 2017 року, рекомендувала батькові повторно звернутись з проханням про визначення днів зустрічей з дітьми після зняття встановленої судом відносно нього заборони виїзду за межі міста Києва. 
В матеріалах справи містяться позитивні характеристики на дітей, відповідача, яка приділяє достатньо уваги їх вихованню.
Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 213 від 19 липня 2018 року позивачу ОСОБА_3 визначено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_5 : у кожну третю неділю з 12.00 год. до 19.00 год. в присутності матері ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_3 чітко дотримуватися визначених годин побачень із дітьми та завчасно попереджати матір дітей про можливість та причини зміни у визначеному порядку їх зустрічей. Зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дітей та завчасно попереджати батька дитини про можливість та причини у визначеному порядку їх зустрічей.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з норм Сімейного Кодексу України, положень Конвенції про права дитини, норми яких гарантують як право дитини підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьками, так і рівність прав кожного із батьків на особисте спілкування з дитиною, врахував пріоритет інтересів дітей при вирішенні указаного питання, та встановивши, що матір дітей заперечує право батька - відповідача у справі , на участь у вихованні дітей і спілкування з ними, визначив позивачу такий спосіб участі і спілкування з дітьми, який забезпечить поновлення його прав, як батька, та відповідає найвищим інтересам його дітей. Тому доводи апеляційної скарги про те, що права позивача оскарженим рішенням не поновлені, апеляційний суд відхиляє. Такого висновку колегія суддів дійшла урахувавши наступне.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
       Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
       Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Вбачається, що рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю за фактичним місцем проживання матері ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , без згоди батька - ОСОБА_3 , який такого рішення не оскаржив ( т. І а.с. 51).
Батько дітей проживає у місті Київ.
Орган опіки і піклування у своєму висновку, викладеному у рішенні виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 213 від 19 липня 2018 року, рекомендував для зустрічей батька з дітьми кожну третю неділі за місцем проживання матері та у її присутності.
Ураховуючи положення статті 19 СК України, суд, виходячи з інтересів батька та дітей, частково погодився із вказаним висновком, та збільшив періодичність встановлених днів зустрічей - кожної другої неділі.Н
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано обумовив про побачення батька з дітьми в присутності матері або іншої обумовленої батьками особи. Потреба спілкування у присутності матері або іншої особи виправдана необхідністю певного адаптаційного періоду та налагодження стосунків між батьком і його малолітніми синами, оскільки малолітній ОСОБА_5 не пам`ятає батька у зв`язку з виїздом у ранньому віці разом з матір`ю з міста Києва - свого попереднього місця проживання, у місто Володимир-Волинський, а відношення до батька старшого сина ОСОБА_5 є амбівалентним. Про таке зазначено у висновку судової психологічної експертизи № 1255/1256/1257/1258 від 31 січня 2019 року, проведеної у справі експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ( т. 2а.с.88-107). Разом з тим, встановлення на даний час саме такого порядку спілкування , не позбавляє позивача права вимагати перегляду цього порядку у разі зміни обставин, налагодження стосунків з дітьми у міру їх вікового розвитку .
       Наведеним спростовуються аргументи апеляційної скарги про відсутність обгрунтування в оскарженому рішенні щодо неможливості проведення спільного відпочинку батька з дітьми під час канікул.
Вимоги апеляційної скарги про визначення місця спілкування дітей та батька за місцем його проживання у місті Київ не можуть бути задоволені, оскільки висловлені без врахування інтересів дітей, які постійно проживають із своєю матір`ю в місті Володимир-Волинський. У суду не має підстав не погодитись з висновком судової психологічної експертизи про те, що діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім необхідних умов для якісного відпочинку, виконання домашніх завдань, якісної підготовки до уроків та додаткових занять, отримують за місцем свого проживання відчуття стабільності та психологічної безпеки.
Також належить зауважити, що положеннями норм глави 13 Сімейного Кодексу України, якими врегульовано особисті немайнові права і обов`язки батьків і дітей, не передбачено особливостей реалізації своїх прав батьками, яким у зв`язку з відповідним процесуальним статусом у кримінальному провадженні обрано визначену законом міру запобіжного заходу. На думку апеляційного суду, такі умови необхідно зберегти на початковому етапі спілкування дітей з батьком з метою найшвидшої адаптації і налагодження стосунків між ними.
Визначаючи спосіб участі позивача ОСОБА_3 у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом враховано особисту прихильність дітей до кожного із батьків, вік дітей, ту обставину, що за місцем свого проживання вони відвідують навчально-виховні заклади та додаткові заняття, тим самим забезпечено виконання принципу регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дітей (пункт 8 статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 3, 18 Конвенції).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди позивача з оцінкою доказів у справі, тому , відповідно до положень статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Керуючись статтями 367, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану його представником  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий        
Судді: