ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р.	Справа № 520/9865/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., повний текст складено 11.11.19 року по справі № 520/9865/19
за позовом          ОСОБА_1      
до        Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації                   
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації, в якому просить суд: 
- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації №3877 від 02.08.2019 року у призначенні субсидії;
- зобов`язати призначити житлову субсидію ОСОБА_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації як отримувач житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, однак повідомленням про призначення субсидії на ЖКП до особової справи №3877 від 02.08.2019 позивачу відмовлено у призначенні житлової субсидії з 01.05.2019 року з підстав неподання повного набору документів. Вважаючи вказане повідомлення відповідача незаконним та протиправним, позивач просить задовольнити позовні вимоги.
31 жовтня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково. 
Визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації №3877 від 02.08.2019 року у призначенні субсидії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.05.2019 року за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених х позовних вимог, відмовити у задоволенні  позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги  апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції в частині задоволених позовних вимог порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Рішення про відмову в призначенні житлової субсидії обґрунтоване та законне,  прийняте  в порядку, межах та на підставі чинного законодавства України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 , перебувала на обліку як отримувач житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , протягом опалювального періоду 2018-2019 рр.
На виконання п.10, 14, 16 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМУ №848 від 21.10.1995 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива", з метою призначення позивачу житлової субсидії на наступний опалювальний період, Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації направило запит до ДФС України для отримання відомостей про доходи  осіб з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків із зазначенням даних ОСОБА_1 , а саме: прізвища, ім`я, по батькові, серії та номеру паспорта. 
У відповідь ДФС надіслало лист, в якому вказав, що за результатами обробки запиту в ДФС України недіючий номер платника податків або на обліку не перебуває.
02.07.2019 року спеціалістами Управління Асєєвій Н.Т. повідомлення про необхідність виправлення помилки персональних даних  у 30 денний термін.  
В установлений термін позивач дій щодо усунення помилки не вчинив, уточнюючих документів до управління не надав, в результаті чого прийнято рішення у формі повідомлення №3877 від 02.08.2019 року про не призначення житлової субсидії з 01 травня 2019 року, з підстав - не повний набір документів (а.с.14).
Листом Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області №02-21/4350 від 01.07.2019 року, листом Головного управління ДФС у Харківській області №9094/А/20-40-08-04-12 від 24.07.2019, листом Міністерства соціальної політики України №7516/0/112-19/208 від 04.09.2019 на звернення ОСОБА_1 роз`яснено, що житлові субсидії призначаються відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.1997 року №1050).
З 1 травня 2015 року для призначення субсидії необхідно подати заяву, в якій зазначається перелік житлово-комунальних послуг, якими користується сім`я, і декларацію, в якій зазначається склад зареєстрованих осіб, види доходів та джерело їх отримання. У заяві передбачено надання заявником згоди на збір інформації та обробку персональних даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних".
Відповідно Положення для призначення субсидій дохід обчислюється за даними Державної фіскальної служби.
Після закінчення терміну дії призначеної субсидії вона призначається на наступний термін без звернення громадян на підставі отриманої інформації, необхідної для її призначення, за запитами органу соціального населення.
Водночас Положенням передбачено, що громадянин особисто надає довідки про доходи у разі зазначення в декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня в ДФС, пенсійному фонді України, фондах соціального страхування, і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, у порядку, встановленого цим Положенням.
За роз`ясненням Державної фіскальної служби громадянам, які через релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків і мають відмітку в паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, необхідно повідомити про це відповідний контролюючий орган. Облік таких громадян ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номера паспорта без реєстраційного номера облікової картки. Штампи та написи про право здійснювати платежі без ідентифікаційного номера, проставлені в паспортах фізичних осіб до 2011 року, не є підтвердженням реєстрації платників в окремому реєстрі Державного реєстру (а.с.15, 16-17, 18-19, 20-21, 22, 23-24).
Не погоджуючись зі спірним рішенням про відмову в призначенні субсидії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  в частині позовної вимоги про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації призначити житлову субсидію починаючи позивачу відповідно до Положення № 848 і надалі за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в Державному реєстрі при наявності відмітки в паспорті "має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера", суд першої інстанції  виходив з необґрунтованості зазначених позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що  повноваження визначити право громадянина чи домогосподарства на таку субсидію та приймати рішення з цього питання належать відповідним органам праці та соціального захисту населення, що є дискреційними повноваженнями такого органу. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.
Відповідно до ч.1 ст.308  КАС України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволенних позовних вимог.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмову УПСЗН Красноградської РДА №3877 від 02.08.2019 року у призначенні субсидії ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.05.2019 року за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера, суд першої інстанції виходив з протиправності вказаної відмови та необхідності захистити права позивача належним чином.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених  позовних вимог, з огляду на наступне.
Так, з метою спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива Кабінетом Міністрів України постановою від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції постанови від 27.04.2018 № 329) затверджено Положення про порядок призначення  та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - Положення №848).
Відповідно до п.1 Положення №848 це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій:
щомісячної житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг;
щомісячної житлової субсидії на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання);
житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік.
Пунктом 2 Положення №848 визначено, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).
Відповідно до п.3 Положення №848, призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).
Житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку) (п.8 Положення №848).
Пунктом 16 Положення № 848 встановлено, що після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні (крім орендарів, внутрішньо переміщених осіб та осіб, які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також домогосподарств, у яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб) (абз.1).
При цьому, абзац 13 пункту 16 Положення №848 регламентує, якщо житлову субсидію у попередньому сезоні призначено за рішенням комісії, призначення житлової субсидії на наступний сезон здійснюється структурним підрозділом з питань соціального захисту населення без повторного прийняття рішення комісією у разі, коли не змінилися обставини, на підставі яких прийнято попереднє рішення комісії (крім орендарів, внутрішньо переміщених осіб, громадян, які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також домогосподарств, у яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб).
Тобто, Положення №848 передбачає призначення житлової субсидії на новий період без звернення громадян та без прийняття відповідного рішення у разі не змінності обставин, на підставі яких відбулося призначення житлової субсидії у попередньому сезоні.
Разом з тим, пункт 6 Положення №848 визначає підстави для не призначення субсидії, згідно з яким житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:
1) загальна площа житлового приміщення перевищує 120 кв. метрів для квартири і 200 кв. метрів для індивідуального будинку (крім дитячих будинків сімейного типу та прийомних сімей, а також сімей, в яких не менше року проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування);
2) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані безоплатно чи придбані на пільгових умовах через структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, у тому числі за рахунок грошової допомоги на придбання автомобіля. Наявність (відсутність) у власності або володінні зазначених осіб транспортних засобів зазначається у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. Якщо право власності або володіння на транспортний засіб набуто під час отримання житлової субсидії, громадянин, якому призначено житлову субсидію, протягом 30 календарних днів зобов`язаний повідомити про це структурному підрозділу з питань соціального захисту населення незалежно від розміру вартості транспортного засобу;
3) у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді: за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії. Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду: навчалися за денною формою навчання у закладах середньої освіти, професійно-технічних навчальних закладах, закладах вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості; отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю;
4) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю або іншим законним способом набув право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному у пункті 5цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в інший законний спосіб перевищує 50 тис. гривень;
5) структурним підрозділом з питань соціального захисту населення отримано інформацію про наявність простроченої понад два місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії;
6) структурним підрозділом з питань соціального захисту населення отримано інформацію про наявність у домогосподарства, що одержувало житлову субсидію у попередньому опалювальному (неопалювальному) сезоні, простроченої понад два місяці заборгованості з оплати обов`язкової частки платежу за житлово-комунальні послуги, обов`язкової частки внеску/платежу на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії на наступний опалювальний (неопалювальний) сезон.
Житлова субсидія у випадках, передбачених підпунктами 5 і 6 цього пункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, наступного за тим, в якому до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі).
Так, колегія суддів звертає увагу на зазначений вичерпний  перелік підстав для не призначення субсидії.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для не призначення позивачу житлової субсидії на новий період є інформація з фіскальної служби про недіючий ідентифікаційний номер або не перебування на обліку вказаної особи.
Проте, така підстава, як "недіючий ідентифікаційний номер", відсутня в переліку підстав для не призначення субсидії (у тому числі на наступний період), визначеному у п.6 Положення №848. Будь-яких інших підстав для не призначення позивачу житлової субсидії, визначених Положенням №848, відповідачем наведено не було.
Крім того, Красноградським районним судом Харківської області у рішенні від 13.08.2003 року у справі №2-885/2003 встановлено, що ОСОБА_1 (через свої релігійні переконання) згідно з відміткою у паспорті має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера на підставі рішення суду від 13.08.2003 у справі №2-885/2003.
Також судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 із повідомленням за формою №1П для внесення її в окремий реєстр Державного реєстру, з 2011 року не зверталась.
Крім зазначеного,  відповідачем була самостійно розрахована та призначена позивачу житлова субсидія на попередні періоди з  листопада 2016 по березень 2017 року, з травня 2017 по вересень  2017, з січня 2018 по березень 2018 року без звернення останнього до податкового органу щодо приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові та паспортних даних.
Станом момент виникнення спірних правовідносин змін у прізвищі, імені, по-батькові та паспортних даних позивача не відбулося (а.с.11), а тому приведення їх у відповідність ОСОБА_1  не потребує. 
Таким чином, колегія суддів відхиляє  твердження відповідача про наявність помилки у персональних даних позивача.
Більше того, Положення №848 не передбачає для отримання житлової субсидії звернення громадян до держаних установ для приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові чи паспортних даних.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення до державної фіскальної служби для приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові та паспортних даних (серії та номеру паспорта), є вимаганням від позивача документів, що не передбачені Положенням № 848, пунктом 13 якого забороняється для призначення житлової субсидії вимагати від громадян документи, подання яких не передбачено цим Положенням.
При цьому, положеннями ст.7 Закону України "Про захист персональних даних", якою забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних, без надання суб`єктом персональних даних відповідної згоди на їх обробку.
Так, у постанові від 21.05.2013 у справі №21-132а13 Верховним Судом України сформульовано правову позицію стосовно правильного розуміння й однакового застосування частини 2 статті 1, частини 2 статті 5, частини 2 статті 7, статті 9 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів" від 22.12.1994№320/94-ВР (який втратив чинність з прийняттям Податкового кодексу України), суть якої зводиться до того, що у разі коли фізична особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це органи державної податкової служби, з Реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу.
Згідно   ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Стаття 46 Конституції України гарантує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Враховуючи положення Конституції України, відмова фізичної особи від обліку в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків не може бути підставою для звуження змісту та обсягу її прав і свобод.   Забезпечення особі соціального захисту, в даному випадку надання субсидії гарантовано   Конституцією України, яка має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі   Конституції України   і повинні відповідати їй.
З огляду на викладене та те, що обставини, на підставі яких відбулося призначення житлової субсидії позивачу у попередньому періоді були незмінними, а також за наявності у відповідача всіх необхідних персональних даних ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про те, що УПСЗН Красноградської районної державної адміністрації не було позбавлене можливості призначити житлову субсидію позивачу з 01.05.2019 на підставі абзацу 13 пункту 16 Положення №848.
Стаття 48 Конституції України гарантує, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України. При винесенні постанови суд приймає до уваги положення: Загальної Декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року "соціальні права визнаються за всіма людьми незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища" (ст.2); Міжнародного пакту про економічні, соціальні й культурні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року;Європейської соціальної хартії, підписаної 18 жовтня 1961 року "право осіб похилого віку на соціальний захист (ст. 23)", "право на захист від убогості та соціального відчуження (ст.30)", які є частиною національного законодавства України та також захищають право позивачки на соціальний захист у вигляді субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
Враховуючи викладене, колегія суддів вказує на те, що відмова у призначенні ОСОБА_1 , яка є пенсіонером, житлової субсидії, поставила її в умови скрутного матеріального становища, яке унеможливлює нормальне існування людини.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Так, перевіряючи дії суб`єкта владних повноважень відповідно до закріплених у ч.2 ст.2 КАС України критеріям, колегія суддів дійшла висновку, що такі дії не відповідають критеріям правомірності, здійсненні без урахування всіх обставин справи, оскільки порушують охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача на отримання житлової субсидії.
Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог  про визнання протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації у призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 з 01.05.2019 року.
З приводу задоволених позовних вимог про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.05.2019 року за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера, колегія суддів зазначає наступне.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин
Адміністративний суд, в свою чергу, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.
З вищезазначених  підстав    доводи   апеляційної  скарги   відповідача  не спростовують висновки  суду  першої  інстанції   про  порушене  право  позивача   на   розгляд   її заяви   за встановленою   чинним  законодавством   процедурою  та    наявністю  підстав  для  його   поновлення  шляхом     повторного   розгляду  заяви  з урахуванням    висновків  суду.  
Додатково колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
З приводу  доводів апелянта про необхідність внесення даних позивача до окремого реєстру, колегія суддів зауважує, що   ОСОБА_1 у паспорті на сторінці 7 вже має відмітку фіскального органу, яка була внесена до набрання чинності таким кодексом, а його діючою редакцією не передбачено внесення повторно відмітки, яка вже внесена у відповідності до діючого на той період законодавства України.
За змістомп. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з частиною 1статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/9865/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  02.03.2020 року