П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/6701/19 
Головуючий у І інстанції:  Романченко Є.Ю. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
06 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. 
за участю: секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
представника апелянта ОСОБА_1 -Гуменюка О.В.
представників позивача: Кувшина І.Р., Тихонюк І.В.
представника відповідача: Захарко  Н.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" до Головного управління ДФС у Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-ФОП ОСОБА_2 про визнання прийнятих рішень та бездіяльності протиправними, 

В С Т А Н О В И В :
В квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" (даті ТОВ "Чиста криниця") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-ФОП ОСОБА_2 ,  в якому просило:  
-визнати протиправними рішення ГУ ДФС у Житомирській області про погашення усієї суми податкового боргу від 15.10.2015 №3 та бездіяльність щодо порядку проведення оцінки майна, яке перебуває у заставі та належить на праві власності ТОВ "Чиста криниця", яка полягає у порушенні гарантованого законом (п.95.12 ст.95 Податкового Кодексу України) права останнього на самостійне здійснення оцінки шляхом укладення договору з оцінювачем, не забезпеченні доступу суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання до об`єкта оцінки, не проведенні повної оцінки (всіх об`єктів) заставного майна (ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ) та не проведенні рецензування звіту про оцінку майна (п. 3 ст.13 Закону України № 2658-ІІІ);
-визнати недійсним договір доручення на продаж майна від 09.08.2018, укладений між ГУ ДФС у Житомирській області в особі начальника Лаврова О.С. та ФОП ОСОБА_2 
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року позов задоволено частково: 
-визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Житомирській області щодо не проведення рецензування звіту про оцінку майна, проведеної на виконання договору на проведення незалежної оцінки майна від 22.02.2018;
-визнано недійсним договір доручення на продаж майна від 09.08.2018, укладений між ГУ ДФС у Житомирській області в особі начальника Лаврова О.С. та ФОП ОСОБА_2
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач та особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.
В обгрунтуванні апеляційної скарги ГУ ДФС у Житомирській області зазначено, що  правовою підставою прийняття рішення про продаж майна ТОВ "Чиста криниця", що перебувало у податковій заставі слугувало рішення суду по справі №806/4299/18, яке на момент укладення  спірного договору доручення набрало законної сили.
При цьому, скаржник просив звернути увагу, що продаж майна позивача, яке перебуває у податковій заставі, здійснювалося уповноваженою біржею відповідно до норм ПК України, постанови КМУ від 29.12.2010 №1244 "Деякі питання реалізації ст. 95 Податкового кодексу України" та наказу Міністерства фінансів України від 22.05.2017 №518 "Про затвердження Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі", тобто з дотриманням норм чинного законодавства.
Крім того відповідач наголосив, що жодною нормою закону не визначено обов`язку  рецензування звіту про оцінку майна, що перебуває в податковій заставі. 
Мотивами апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено, що правові наслідки від  укладення правочину можуть наступити лише для його сторін. Оскільки позивач не є стороною оскаржуваного договору доручення, то твердження останнього про порушення вказаним договором його прав, є безпідставними. 
Також апелянт, посилаючись на постанову Верховного Суду від 24.07.2019 у справі                         № 804/9872/15 вказав, що самі по собі процедурні порушення не можуть бути підставою для визначення торгів недійсними. ОСОБА_1 вважає, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність  порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визначення прилюдних торгів недійсними.
В той же час, на переконання скаржника, визнання недійсним договору доручення не охоплюється способом захисту, визначеним ст.5 КАС України та по суті не являється адміністративним спором.  
Від ТОВ "Чиста криниця" 12.12.2019 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, а 20.01.2020-на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких позивач вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні представники апелянтів підтримали апеляційні скарги та просять їх задовольнити. В свою чергу, представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.
У відповідності до вимог  ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 в справі № 806/4299/15 (залишеною без змін яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015) задоволено позов Бердичівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області до ТОВ "Чиста криниця" про надання дозволу на продаж майна, яке перебуває у податковій заставі, для погашення податкового боргу у розмірі 101542,94 грн.
15.10.2015 начальником Бердичівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області прийнято рішення № 3 про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває в податковій заставі та належить ТОВ "Чиста криниця".
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, який сформовано 23.12.2013, на підставі акту опису майна № 3 від 23.12.2013 Бердичівської ОДПІ предметом обтяження (податкова застава) є: будівля котельні, будівля складу тари, асфальтована площадка, на якій розміщена недобудована крита стоянка автомобілів, за адресою: м. Бердичів, вул. Карастоянової Л., будинок 22, боржника: ТОВ "Чиста криниця". 
22.02.2018  між ГУ ДФС у Житомирській області (Замовник) та ФОП ОСОБА_2                  (суб`єкт оціночної діяльності) укладено договір на проведення незалежної оцінки майна.
На виконання договору ФОП ОСОБА_2 складено звіт про оцінку майна станом на 31.03.2018. 
Відповідно до висновку, зафіксованого у вказаному звіті, загальна ринкова вартість об`єкта незалежної оцінки, без урахування ПДВ, склала 542003,00 грн. Загальна ринкова вартість об`єкта незалежної оцінки, з урахуванням ПДВ, склала 650403,60 грн., у тому числі: вартість котельні з прибудовами  268376,40 грн., площадки (майданчик) складу тари - 382027,20 грн. 
09 серпня 2018 року між  ГУ ДФС у Житомирській області в особі начальника Лаврова О.С та ФОП ОСОБА_2 . укладено договір доручення на продаж майна. 
Центральною універсальною біржою проведено три цільових аукціони з продажу майна ТОВ "Чиста криниця", яке перебуває у податковій заставі. Відповідно до протоколу останньої від 31.10.2018 переможцем третього цільового аукціону став   ОСОБА_1 . 
Протокол проведення третього цільового аукціону з продажу активів ТОВ "Чиста криниця" направлено останньому листом ГУ ДФС у Житомирській області від 05.11.2018 № 7593/6/06-30-5017. Одночасно у вказаному листі запропоновано позивачу з`явитися 06.11.2018 о 10 годині у приміщення Бердичівського управління ГУ ДФС у Житомирській області для підписання договору купівлі-продажу майна: будівлі складу тари, асфальтованої площадки, на якій розміщена крита стоянка для автомобілів.  
12.11.2018 Центральною універсальною біржою укладено договір купівлі-продажу майна між ТОВ "Чиста криниця" та ОСОБА_1 , а саме-будівлі складу тари, асфальтованої площадки, на якій розміщена крита стоянка для автомобілів, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір від Продавця підписано начальником ГУ ДФС у Житомирській області Лавровим О.С.
Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача про погашення усієї суми податкового боргу від 15.10.2015 №3, бездіяльність щодо порядку проведення оцінки майна та договір доручення на продаж майна протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи  судове рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ТОВ "Чиста криниця" та наявність підстав для їх задоволення. 
При цьому, розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив із того, що цей спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа- переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч.3 ст.19 КАС України).
Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
За висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа                            № 826/27224/15) зазначено, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Поряд із цим, якщо внаслідок посвідчення набуття, переходу або припинення речового права особою шляхом вчинення певних реєстраційних дій на майно порушуються права та/або інтереси інших осіб публічного або приватного права, то правовідносини втрачають публічний характер.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі  № 821/772/18, від 05.06.2019 у справі № 806/1640/17, від 27.11.2019 у справі № 923/236/19 та від 20.11.2019 у справі №815/4031/15.  
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України).
Відповідно до статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Статтею 19-1 ПК України визначені функції контролюючих органів, до яких, зокрема, належать: здійснення адміністрування податків, зборів, платежів; здійснення контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
В силу пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.3 статті 95 зазначеного Кодексу унормовано, що погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно платника податків, що перебуває у податковій заставі, проводиться на підставі відповідного рішення суду, який надає дозвіл на це.
Продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації. Об`єкти рухомого чи нерухомого майна, а також цілісні майнові комплекси підприємств підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах (95.7).
Відповідно до підпункту 14.1.8.  пункту 14 статті 14  ПК України аукціон (публічні торги)-  це публічний спосіб продажу активів з метою отримання максимальної виручки від продажу активів у визначений час і в установленому місці.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто- правочином.
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу, або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнати торги недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
Вказане узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного суду від 27.11.2019 у  справі № 2а/0370/2362/11 (провадження №11-630апп19).
Так, предметом спору у даній  справі є рішення, прийняте податковим органом спрямоване на реалізацію майна ТОВ "Чиста Криниця" яке перебувало в податковій заставі, на публічних торгах, а також дії та бездіяльність відповідача, що призвели до порушення процедури продажу  вказаного майна на аукціоні. 
В той же час, зі змісту позовних вимог слідує, що вони фактично спрямовані на захист   майнових прав позивача, оскільки останній вважає, що ненадання йому Управлінням   гарантованого законом права платника податків на самостійне здійснення оцінки шляхом укладення договору з оцінювачем, незабезпечення доступу суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання до об`єкта оцінки та непроведення повної оцінки (всіх об`єктів) заставного майна, суттєво  вплинуло на визначення його ринкової вартості.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що даний спір також стосується права власності іншої  особи, що не є стороною у даному спорі- ОСОБА_1 , який придбав на торгах майно ТОВ "Чиста Криниця", що перебувало у податковій заставі, а тому навіть за умови задоволення позовних вимог у даній справі, відновлення порушеного права позивача неможливе. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України  суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, зважаючи на те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, а спірні у цій справі правовідносини виникли з відносин, що регулюють право власності, то даний спір не є публічно-правовим та підлягає вирішенню судом в порядку цивільного судочинства.  
Варто також зазначити, що на розгляді в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області знаходиться цивільна справа № 274/6002/19 за позовом ТОВ "Чиста криниця" до Центральної універсальної біржі, ГУ ДФС у Житомирській області  та ОСОБА_1 , про визнання недійсними цільового аукціону та договору купівлі-продажу майна.
За змістом ухвали суду від 10.12.2019 у справі № 274/6002/19, позивач просить визнати недійсним проведений третій цільовий аукціон з продажу активів ТОВ "Чиста криниця", яке знаходилося в податковій заставі, оформлений протоколом від 31.10.2018 та визнати недійним договір купівлі-продажу майна № 0003287К/18 від 12.11.2018, укладений на підставі протоколу від 31.10.2018 р. проведення третього цільового аукціону з продажу активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця", в тому числі і з тих підстав, що цільовий аукціон було проведено з порушеннями процедури проведення.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що даний  спір не є публічно-правовим, хоча у спорі бере участь суб`єкт владних повноважень.
Зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, колегія суддів   вважає, що дану справу необхідно розглядати в порядку господарського судочинства.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно із п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до вимог ч.1 ст.319 діючого КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз`яснивши позивачу, що даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України.  
Керуючись ст.ст. 205, 238, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Житомирській області задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року скасувати, а провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" до Головного управління ДФС у Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-ФОП ОСОБА_2 про визнання прийнятих рішень та бездіяльності протиправними закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  11 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.