ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10590/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 15.04.2016 по 01.09.2018 працював на посаді старшого інспектора сектору пожежної безпеки управління логістики та матеріально - технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області.
06.08.2018 позивачем подано рапорт з проханням звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням. 
На підставі даного рапорту видано наказ ГУНП в Київській області №436 о/с від 23.08.2018, згідно з яким майора поліції, старшого інспектора сектору пожежної безпеки управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції за власним бажанням згідно пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії ЛВ №1056016 від 29.01.2019 позивачу встановлено III групу інвалідності та встановлено, що причиною інвалідності є захворювання пов`язане із проводженням служби в поліції.
На підставі вказаної довідки, що підтверджує отримання позивачем ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, останній звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
За результатами вказаного звернення відповідач повідомив листом від 27.02.2019 №29/М-97 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням служби в поліції, на підставі того, що заявник був звільнений за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», що не передбачає виплат одноразової грошової допомоги. 
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
З викладеного слідує, що зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
- інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
- інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
- причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням (п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону) або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 2340/2663/18, від 01 листопада 2018 року у справі № 822/3788/17.
Отже, зі змісту частини 1 статті 97 Закону вбачається вичерпний перелік випадків, за якими виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4).
Згідно з п.п. 4 п. 4 розділу 1 Порядку № 4 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).
Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби в поліції 23.08.2018 року, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підтверджується витягом з наказу №436 о/с від 23.08.2018.
З 29.01.2019 позивачу встановлено третю групу інвалідності.
Тобто, позивач звернувся із заявою про надання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної з проходженням служби в поліції вже після звільнення його за власним бажанням.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону №580 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. 
Як вбачається з оскаржуваного рішення, однією з підстав для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив «Позивач звернувся із заявою про надання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної з проходженням служби в поліції, після звільнення за власним бажанням з порушенням терміну встановленим п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону №580…»
Доводи апелянта стосовно дотримання позивачем строку звернення до відповідача у даному випадку є обґрунтованими, так як першим не було порушено шестимісячний строк звернення після звільнення його з поліції.
Разом з тим, вказані доводи апелянта не спростовують правильності висновку суду про відсутність підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки зазначена норма Закону передбачає, що «…одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок травми…, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті», тобто внаслідок настання інвалідності, але не у разі звільнення за власним бажанням.
Враховуючи викладене, доводи апелянта, про те, що його звільнення за власним бажанням не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням поліцейському інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, є необґрунтованими та не відповідають положенням Закону України "Про Національну поліцію".
Крім того, судова колегія звертає увагу, що положення ч.1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" не визнано неконституційними, не скасовано, такі є чинними.
Відтак, відповідач при прийнятті вказаної відмови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі викладеного та враховуючи, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулося не внаслідок захворювання, у зв`язку з яким йому визначено інвалідність, а за власним бажанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: