ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/17275/14	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
за участю: представника відповідача: Самойленко В.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю»     
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 16.03.2015   року, (суддя суду першої інстанції Серьогіна О.В.), прийняту у відкритому судовому засідання  в м. Дніпро, повний текст постанови складений 23.03.2015 року, в адміністративній справі №804/17275/14   за позовом Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до  товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про накладення арешту на кошти та інші цінності,- 
в с т а н о в и в :
          Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Рекуперація свинцю», що знаходяться в банках.
          Адміністративний позов обґрунтовано тим, що станом на 21.10.2014 року ТОВ «Рекуперація свинцю» має податковий борг перед державним бюджетом зі сплати пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафних санкцій за порушенням вимог норм валютного та іншого законодавства всього на суму 1033791.23 грн., який виник внаслідок несплати податкового зобов`язання визначеного податковим органом. Вищевказане зобов`язання визначене актом про результати перевірки  з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого  законодавства №7772/220/35395039 від 18.11.2009 року. Податкове повідомлення-рішення від 18.07.2014 року №0005662200, винесене на підставі вказаного акту, було проведено по особовому рахунку позивача  після процедури завершення апеляційного оскарження. Майно ТОВ «Рекуперація свинцю» перебувало у заставі відтак, на нього не можливо звернути стягнення. ТОВ «Рекуперація свинцю» має відкриті рахунки у банківський установах, оскільки сума боргу не погашена позивач просить накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Рекуперація свинцю», що знаходяться в банках.
          Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року адміністративний позов задоволено, накладено арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Рекуперація свинцю», що знаходяться у банках.
          Не погодившись з постановою суду ТОВ «Рекуперація свинцю» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що застосована до відповідача рішенням ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська форми «С» №0005662200 від 19.11.2009 року штрафна санкція у вигляді пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті в розмірі 1071896.72 грн. не набула статусу податкового боргу, оскільки вказані санкції є адміністративно-господарськими. 
          Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року – скасовано та прийняти нову постанову. Відмовлено в задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області до  товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про накладення арешту на кошти та інші цінності.
          Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції позивач оскаржив її до суду в касаційному порядку.
          Постановою Верховного Суду від 19.09.2019 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області – задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга   не підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.11.2009 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська на підставі акту перевірки №7772/220/35395039 від 18.11.2009 р. було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С» №0005662200, яким за порушення Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» до ТОВ «Рекуперація свинцю» застосовані штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 1071896.72 грн..
ТОВ «Рекуперація свинцю» не погодившись з вищевказаним рішенням оскаржило його в судовому порядку.  Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року у справі №2а-16093/09/0470, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.
Вважаючи суму нарахованої контролюючим органом штрафної (фінансової) санкції за рішенням №7772/220/35395039 від 18 листопада 2009 року узгодженою з 10 квітня 2014 року, Інспекція відповідно до положень статті 59 ПК України направила Товариству податкову вимогу від 29 липня 2014 року №2093-95 на суму податкового боргу за узгодженим грошовим зобов`язанням у розмірі 1071896,72 грн.
Вимога про сплату податкового боргу від 29 липня 2014 року №2093-95 на суму податкового боргу за узгодженим грошовим зобов`язанням у розмірі 1071896,72 грн. була оскаржена відповідачем в судовому порядку. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі №804/12037/14 була скасована вимога форми “Ю” №2093-25 від 29 липня 2014 року про сплату суми податкового боргу Товариством.
          Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі №804/12037/14 та залишено в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року. У своєму рішенні суд касаційної інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган, вживаючи заходи щодо погашення податкового боргу шляхом формування податкової вимоги форми “Ю” №2093-25 від 29 липня 2014 року, діяв відповідно до вимог та у спосіб, передбачені приписами чинного податкового законодавства України.
Крім того, встановлені обставини справи свідчать, що позивачем вжито заходів щодо виявлення майна відповідача, за рахунок якого можливе погашення податкового боргу. 
Листом №362 від 08 серпня 2014 року Товариство повідомило контролюючий орган про те, що його активи перебувають в заставі згідно іпотечного договору від 26 грудня 2011 року та договору застави №11ВД/Z-5 від 31 жовтня 2011 року. 
З посиланням на підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України Інспекція звернулась до суду із зим позовом з вимогою про накладення арешту на кошти та інші цінності Товариства, що знаходяться в банках платника податків.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться докази, які належним чином підтверджують відсутність у ТОВ «Рекуперація свинцю» майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу, відтак достатніми є підстави для накладення арешту на кошти відповідача, що знаходяться у банках.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Згідно з пунктом 94.1 статті 94 ПК України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду та вирішення справи) адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Визначення адміністративного арешту, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.
Отже норми статті 94 ПК України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від його предмета.
За змістом пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Водночас ПК України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.
Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
При цьому норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання. Вона регулює питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.
Сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в контролюючого органу на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема щодо погашення податкового боргу.
          Встановлені обставини справи свідчать, що станом на 30 вересня 2014 року за Товариством обліковувався податковий борг в сумі 1033791,23 грн., який виник внаслідок несплати узгодженого зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням №7772/220/35395039 від 18 листопада 2009 року, яким до відповідача за порушення Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1071896,72 грн.
          Станом на час розгляду апеляційної скарги розмір податкового боргу, який виник внаслідок несплати узгодженого зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням №7772/220/35395039 від 18 листопада 2009 року  становить 840428.09 грн.. Загальний розмір податкового боргу з пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності, який рахується за підприємством становить 32805725.65 грн..
          За приписами ст. 308 КАС України,  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судом першої інстанції під час розгляду даної справи правильно встановлено, що податковий борг в сумі 1033791,23 грн., який виник внаслідок несплати узгодженого зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням №7772/220/35395039 від 18 листопада 2009 року був наявний, при цьому у підприємства відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.
          Відтак, станом на час прийняття судом першої інстанції рішення про застосування адміністративного арешту були наявні визначені нормою підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України підстави для застосування арешту на кошти підприємства, наявні в банківських установах.
          З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції тому, підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
          Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,- 
п  о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідністю «Рекуперація свинцю»    - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року в адміністративній справі №804/17275/14 – залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
                    Постанова в повному обсязі складена 28.01.2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай