Ухвала
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/10000/17
провадження № 61-2081ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що 17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLRMAK20157799, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 81 594 грн на термін до 17 квітня 2013 року, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими умовами кредитного договору.
 
В забезпечення виконання умов кредитного договору від 17 квітня 2006 року укладено договір поруки між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 № PLRMAK20157799/1, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитним договором, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
 
Посилаючись на порушення відповідачами умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка станом на 12 жовтня 2017 року становить 221 430,43 грн, з яких: 81 195,31 грн - заборгованість за кредитом; 134 886,45 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 1 958,30 грн - заборгованість по комісії; 3 390,37 грн - нарахована пеня, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку 106 000 грн, з яких: 81 195,31 грн - заборгованість за кредитом; 24 804,69 грн - нараховані відсотки за користування кредитом.
 
Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 вересня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 106 000 грн, з яких: 81 195,31 грн - заборгованість за кредитом; 24 804,69 грн - нараховані відсотки за користування кредитом. Вирішено питання судових витрат.
 
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17 січня 2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 81 195,31 грн - закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
 
Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 у часткове відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу  4 000 грн.
 
24 січня 2020 року Наконечна А. В., яка діє від імені АТ КБ «ПриватБанк», за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року в указаній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 106 000 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 х 100 = 210 200).
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Суддя  	А. І. Грушицький