Постанова
Іменем України
20 листопада 2019 року 
м. Київ
справа № 760/500/16-ц
провадження № 61-20415св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія»), з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути 8 960, 89 грн - збитки, 4 442,71 грн - пені, 4 232,87 грн - інфляційних втрат та 332, 30 грн - трьох процентів річних, завданих неналежним виконанням послуг зі страхування транспортного засобу. 
Позов обгрунтований тим, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (далі -ДТП) 02 грудня 2013 року позивач звернулась до відповідача про виплату страхового відшкодування, яке відповідач виплатив їй у сумі 7 542,26 грн, проте  із порушенням 90-денного строку.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь   ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 9 494,88 грн. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року у порядку виконавчого провадження виконано18 лютого 2016 року.
Цим рішенням встановлено, що задня частина глушника автомобіля внаслідок ДТП отримала ушкодження і не може використовуватися. Суд апеляційної інстанції розрахував матеріальний збиток на момент ДТП - 02 грудня 2013 року і визначив розмір страхового відшкодування. На час розгляду справи ціна цієї запчастини значно збільшилася, однак у позивача була відсутня процесуальна можливість збільшити розмір позовних вимог на стадії апеляційного розгляду.
Позивач звернулася до оцінювача з метою визначення вартості відновлювального ремонту глушника- 20 188,41 грн та вартості матеріального збитку - 12 320, 80 грн. При проведенні огляду автомобіля був присутній представник відповідача, який підтвердив необхідність заміни деталі.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач мав виплатити позивачу страхове відшкодування 21 933,92 грн протягом 90 днів з моменту надання йому усіх документів, проте він умисно знизив розмір завданого їй збитку та сплатив лише 7 542,26 грн.
Станом на 24 листопада 2015 року матеріальний збиток позивача у зв`язку із відновленням пошкодженої у ДТП задньої частини глушника становить 12 320,80 грн. 
Відповідно до статті 992 ЦК України визначено сплату неустойки за несвоєчасне виконання страхового відшкодування.
Строк здіснення виплати сплив 01 травня 2014 року, на момент виконання рішення Апеляцйного суду м.Києва від 12 грудня 2015 року - 18 лютого 2016 року відповідач прострочив виплату страхового відшкодування на 658 днів.
Відповідач також несе відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки нарахування інфляційнийх втрат та трьох процентів річних входить до складу  грошового зобов`язання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь  ОСОБА_1 8 960,89 грн збитків, 4 442,71 грн - пені, 332,30 грн - річних та 4 232,87 грн - інфляційних втрат.
Рішення мотивоване тим, що з рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року та проведеною експертизою на стадії апеляційного провадження встановлено, що задня частина глушника та замок кришки багажника в результаті ДТП отримали пошкодження, у зв`язку з чим їх подальше використання є неможливим, ці деталі потребують заміни. Проте питання визначення та стягнення матеріальних збитків, завданих пошкодженням глушника, судом не вирішувалося.
Відповідно до висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 08 вересня 2015 року та з урахуванням звіту про оцінку транспортного засобу, проведеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 від 26 листопада 2015 року № 137, суд першої інстанції розрахував збитки в розмірі 8 960,89 грн, зумовлені неналежним наданням відповідачем послуг страхування, оскільки витрати позивача на заміну задньої частини глушника збільшилися.
Суд врахував, що виплата страхового відшкодування мала бути здійснена до 01 травня 2014 року (позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 04 грудня 2013 року), а на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року фактично здійснена 18 лютого 2016 року, тобто зі затримкою на 658 днів, тому суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо сплати неустойки.
Розмір пені 4 442, 71 грн за прострочення виплати суд розрахував з суми, з якої обчислена вартість ремонту глушника, визначеної станом на квітень 2014 року - 6 134,97 грн (9 494,88 грн - 3 359,91 грн = 6 134,97 грн).
Розмір інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї суми становить за весь час прострочення 4 232, 87 грн, та 332, 30 грн - три проценти річних.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач не надала належні та допустимі докази, що вона понесла реальні збитки через заміну глушника, а порушує питання про стягнення сум у зв`язку зі збільшенням цін на запасні частини.
Суд апеляційної інстанції також визнав безпідставними вимоги щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з огляду на те, що позивач не перебувала у договірних правовідносинах із ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія».
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли щодо виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошових зобов`язань (стаття 625 ЦК України).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2017 року  ОСОБА_1 в особі представника     ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
07 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою     ОСОБА_1 , поданою представникомОСОБА_220 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду. 
У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 07 червня 2019 року № 636/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про виконавче провадження», а необхідно застосувати Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Апеляційний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статті 992 ЦК України. 
Рішення суду апеляційної інстанції є несправедливим, оскільки відповідач мав сплатити страхову виплату у травні 2014 року, а сплатив у лютому 2016 року. За цей сума відшкодування знецінилася.
Аргументи учасників  справи 
Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 02 грудня 2013 року в результаті ДТП, яка відбулася з вини    ОСОБА_4 , належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Лексус» зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія».
04 грудня 2013 року позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, яке їй виплачено у розмірі 7 542,26 грн з порушенням 90-денного строку.
У зв`язку із спором щодо розміру страхового відшкодування позивач звернулася з позовом до суду і рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року на її користь з відповідача стягнуто страхове відшкодування у розмірі 9 494,88 грн. 
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року у порядку виконавчого провадження відповідач виконав 18 лютого 2016 року.
24 листопада 2015 року з метою проведення ремонту глушника позивач звернулася до суб`єкта оціночної діяльності з заявою про здійснення оцінки належного їй автомобіля.
Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 26 листопада 2015 року № 137, проведеного оцінювачем фізичною особою-підроиємцем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу, стновить 12 320,80 грн.
Згідно з висновком судової експртизи, яка була призначена судом апеляційної інстанції у справі № 760/9236/14, задня частина глушника та замок кришки багажника отримали в результаті ДТП пошкодження, які унеможливлюють їх подальше використання за прямим призначенням відповідно до технологічних вимог заводу-виробника та потребують заміни. Висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 08 вересня 2015 року № 16136/14-54 встановлена необхідність заміни задньої частини глушника та замка кришки багажника.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги,  Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково  з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до абзацу першого пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Щодо стягнення  матеріального збитку та неустойки 
Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (стаття 992 ЦК України).
Згідно зі статтею 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до статті 34 Закону страховик зобов`язаний  протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (стаття 34 Закону).  
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Позивач просила стягнути з відповідача 8 960,89 грн збитків, пеню - 442,71 грн. Як на підставу позову, посилалася на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Вартість робіт на момент відновлення автомобіля становила 22 670,26 грн, тобто більше ніж визначено у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2015 року. Збитки виникли у зв`язку із збільшенням розміру понесених позивачем витрат на зміну задньої частини глушника, оскільки відповідач протягом встановлених законом строків не сплатив страхове відшкодування (12 320, 80 грн - 3 359,91= 8 960, 89 грн).
Позивач зазначала, що вартість задньої частини глушника визначена висновком комісійної судової автотоварознавчої експертизи та становить - 5 122,08 грн ( ціна визначена на момент ДТП - 02 грудня 2013 року),  ця сума була виплачена у квітні 2014 року з урахуванням коефіцієнту зносу - 3 359, 91 грн. Станом на 24 листопада 2015 року матеріальний збиток позивача у зв`язку з відновленням пошкодженої частини глушника становить 12 320,80 грн.
Крім того, на думку позивача, оскільки у квітні 2014 року  відповідач не виплатив повністю страхове відшкодування, що підтверджено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, то з нього підлягає стягненню пеня у розмірі 4 442, 71 грн.
Позивач також просила застосувати статтю 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Відмовляючи у позові в цій частині, суд апеляційної інстанції  виходив з того, що позивач не довела, що матеріальний збиток виник саме із заміною глушника та замка кришки багажника.
Перевіряючи доводи касаційної скарги в цій частині, Верховний Суд виходить з такого.
Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати  визначено статтею 36 Закону.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 ЦК України страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 статті 36 Закону).
Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (пункт 36.7 статті 36 Закону).
Отже, згідно зі статтею 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду; особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, стягнення пені у разі прострочки виплати страхового відшкодування з вини страховика.
Із рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі  №760/9236/14 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, на яке позивач посилається як на підставу позову, виливає, що страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 7 542, 26 грн на підставі звіту від 12 січня 2014 року № 1929, складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 . При проведенні 13 грудня 2013 року огляду транспортного засобу, протокол якого був використаний при складанні звіту № 1229, був присутній представник позивача, який протокол підписав та висловив свою згоду із зазначеними пошкодженнями. 23 січня 2013 року надійшла заява ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування. 05 квітня 2014 року відповідач виплатив ОСОБА_1 , страхове відшкодування у розмірі 7 542, 26 грн відповідно до звіту від 12 січня 2014 року № 1929.
Вирішуючи спір у справі № 760/9236/14 , суд апеляційної інстанції провів судову експертизу, згідно з висновком якої матеріальний збиток позивача на момент ДТП - 02 грудня 2013 року становив 21 933, 92 грн,  позов задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 9 494,88 грн ( 21 933,92- 510,00 (20%) - 7542, 26= 9 494,88 грн.
Верховний Суд виходить з того, щопісля ДТП, яка відбулася 02 грудня 2013 року, у передбаченому Законом порядку відповідач оцінив завдану ДТП позивачу шкоду та виплатив страхове відшкодування у квітні 2014 року. У травні 2014 року позивач не погодилася із  розміром страхового відшкодування та звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування, розмір якого обгрунтовувала проведеним звітом про незалежну оцінку від 13 квітня 2013 року № 1970, просила стягнути 32 064,47 грн.  Суд вирішив спір. 
Верховний Суд зазначає, що Закон не встановлює обов`язок страховика коригувати розмір страхового відшкодування у зв`язку із зміною вартості відновлювального ремонту.
Верховний Суд зазначає, що позивач має довести вину страховика у прострочці виплати страхового відшкодування. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
З урахуванням зазначених норм матеріального права та  встановлених судами обставин справи, а саме: проведення 13 грудня 2013 року огляду транспортного засобу, протокол огляду якого був використаний при складанні звіту № 1229, присутність під час огляду автомобіля представника позивача, який протокол підписав та висловив свою згоду із зазначеними пошкодженнями, наявність судового спору щодо розміру відшкодування,Верховний Суд зазначає, що позивач мала довести вину страховика у невиплаті їй страхового відшкодування у тому розмірі, який вона вважала необхідним для повного відшкодування шкоди і який було встановлено рішенням суду. Такі обставини позивач не довела.
З огляду на недоведеність позивачем вини страховика відсутні підстави для стягнення  збитку у розмірі 8 960,89 грн  та   пені у розмірі 4 442, 71 грнна підставі статті 992 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону, а також відсутні підстави для стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у цій частині (стаття 625 ЦК України). 
Щодо застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відмовляючи у позові про стягнення трьох процентів річних у зв`язку з простроченням виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції виходив з правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759, згідно з яким до спірних правовідносин стаття 625 ЦК України не застосовується, оскільки на правовідносини, пов`язані з виконанням судових рішень поширюється Закон України «Про виконавче провадження». 
Такий висновок суду апеляційної інстанції не відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 10 квітня 2018 року справа № 910/10156/17, провадження 12-14гс18, згідно з яким грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. 
Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, переведення № 14-16цс18.
З урахуванням підстав та змісту позовних вимог, встановлених судами обставин справи  підлягає задоволенню позов у частині стягнення з відповідача відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду, а саме з 13 жовтня 2015 року до 18 лютого 2016 року.
Розрахунок трьох процентів річних, що підлягають стягненню з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», становить 100,70 грн ( 9 494,88 ? 3 % / 365 (кількість днів у календарному році) ? 129 днів (кількість днів прострочення).
Враховуючи встановлені індекси інфляції, що є загальновідомою інформацією:
за жовтень 2015 року - 98,7 %,
за листопад 2015 року - 102,0 %,
за грудень 2015 року - 100,7%,
за січень 2016 року - 100,9 %,
за лютий 2016 року - 99,6%
за період 04 червня 2015 року - 18 листопада 2015 року сукупний індекс інфляції становить 1,01881962 ((98,7 % ? 102,0  % ? 100,7% ? 100,9% ? 99,6 %) / 100) та інфляційні втрати позивача щодо суми заборгованості ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» становлять 177,80 грн, що розраховані таким чином: (9 494,88 грн ? сукупний індекс інфляції) - 9 494,88 грн.
Отже, з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних з 13 жовтня 2015 року до 18 лютого 2016 року у розмірі 100,70 грн,  а також інфляційні втрати -  177,88 грн.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки обставини справи встановлені судами повно, проте неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову, в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року скасувати в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат та  ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1  три  проценти річних у розмірі 100,70 грн, інфляційні втрати -  177,88 грн, а всього 278,58 грн.
В іншій частині заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                      А. С. Олійник
Судді:                                                                                                  І. Ю. Гулейков
                                                                                                             С. О. Погрібний
                                                                                                              Г. І. Усик   
                                                                                                              В. В. Яремко