П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  286/2121/19 
Головуючий у 1-й інстанції: Білоусенко І.В. 
Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 
29 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції  в Житомирській області ДПП старший лейтенант поліції Оваденко Василя Юрійовича на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 грудня 2019 року (рішення ухвалено 05.12.2019р. у м.Овруч) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, Поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Оваденко Василя Юрійовича про скасування судового наказу, 
В С Т А Н О В И В :
04.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду, в якому просив постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 №015750 від 22.06.2019 року скасувати, а в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП справу закрити, в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, справу направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області, мотивуючи тим, що ПДР не порушував. Інспектором зупинено його безпідставно, а тому і  не повинен був надавати страховий поліс на автомобіль. Зазначав на недоліки прийнятої постанови.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 грудня 2019 року Позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 015750 від 22.06.2019 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. та закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованість висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення підлягає зміні в частині мотивів його скасування щодо  ч.1 ст.126 КУпАП виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 22.06.2019 року інспектором роти №3 БУПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Оваденком В.Ю. винесено постанову серії ДП18 №015750, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.1 ст.122 і ч.1 ст.126 КУпАП. З постанови вбачається, що о 16 год. 19 хв., 21.06.2019 року, в м.Житомир на перехресті вулиці Миру та проспекту Миру, керуючи транспортним засобом під час повороту ліворуч позивач здійснив виїзд на перетин дорожньої розмітки 34.1.16.3, чим порушив пункт 34.1.16.3 ПДР України, при цьому на вимогу не пред`явив реєстраційні документи та транспортний засіб та поліс ОСЦПВ власників колісних ТЗ п.2.4 ПДР України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які вказували б на порушення позивачем п.34 ПДР (порушення вимог розмітки проїзної частини доріг) та тим самим вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Звідси, суд вважав вимогу інспектора позивачу на пред`явлення полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - неправомірною, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, як за не пред`явлення для перевірки зазначеного полісу.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує таке.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (ч.1 ст.2 Закону України «Про Національну поліцію»)
Так, згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.ч.1-3 ст.122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за №1395 (далі Інструкція).
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).
Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України встановлений ПДР України.
Згідно положень п.2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Згідно із п.1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пунктом 8.5.1 Правил дорожнього руху обумовлено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху лінія 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.
Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.
Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Згідно з пунктом 1 розділу 34 Правил дорожнього руху напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків позначаються лініями 1.1 та 1.16.1 - 1.16.3., де лінію 1.1 перетинати забороняється.
Слід зауважити, що поділ транспортних потоків протилежних напрямків, в тому числі на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, позначення меж смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку, позначається лініями горизонтальної розмітки відповідно до приписів встановлених розділом 34 Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до змісту статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами,     показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Як вбачається з оглянутого судом диску відеозапису наданого з нагрудного відеореєстратора інспектора ОСОБА_2 Ю. , як доказу вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, будь-яка інформація на диску відсутня.
Таким чином, на час розгляду справи, відповідачем, окрім констатації в оскарженій постанові (ДП18 №015750) факту порушення позивачем "Правил дорожнього руху України" (ПДР), будь-якими іншими доказами зазначеної обставини не підтверджено.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Згідно з ч.1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, суд встановив, що відповідач на виконання вимог частини 1,2 статті 77 КАС України та статті 251 КУпАП не надав доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, належний відеозапис чи матеріали фотофіксації події.
Звідси, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо недоведеності вини позивача у вчиненні ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є обгрунтованим.
Що до правомірності притягнення відповідачем до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст.126 КУпАП та обгрунтованості в цій частині судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Позивачем, відповідно до змісту позовної заяви та заперечень на апеляційну скаргу не заперечувався факт не пред"явлення на вимогу інспектора полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач мотивував свої дії тим, що ця вимога є незаконною з тієї підстави, що ним не вчинялось будь-якого правопорушення ПДР, а тому зупинка є безпідставною і інспектор не міг вимагати страховий поліс.
Відповідно до п.2.1 ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Згідно п.2.4 Правил на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: a) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Статтею 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п.21.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Пунктами 21.3, 21.4 вказаного Закону передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).
Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.
Суд першої інстанції приймаючи оскаржене рішення, виходив з того, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем п.34 ПДР (порушення вимог розмітки проїзної частини доріг), тому суд дійшов висновку про неправомірність вимоги відповідача про пред`явлення позивачем полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, за не пред`явлення для перевірки полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка).
Колегія суддів не погоджується з наведеним судом обгрунтуванням в частині доводів - відсутності у позивача складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме через неправомірність вимоги інспектора на пред"явлення йому документів зазначених в п.2.1 ПДР (страхового полісу).
Верховний Суд вказав на те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції (постанова від 13.03.2019 у справі № 686/15383/17).
Перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1 якої такою підставою є порушення водієм Правил дорожнього руху.
З оскаржуваної постанови серії ДП18 №015750 вбачається, що транспортний засіб позивача було зупинено з підстав порушення ним вимог дорожньої розмітки 34.1.16.3 Правил дорожнього руху.
Таким чином, у даному випадку інспектор патрульної служби мав право вимагати, а водій, зобов"язаний був надати для перевірки поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу.
На думку колегії, суд першої інстанції, в оскарженому рішенні не заперечуючи факту, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» інспектори мають право перевірити наявність у громадян страхового полісу, в своєму обгрунтуванні дійшов помилкового висновку посилаючись на безпідставність пред"явлення інспектором вимоги по наданню страхового поліса.
Тому, поряд з встановленням судом наявності у інспектора зазначеного права вимоги, колегія суддів змінює підстави задоволення позову в частині ст.126 КУпАП, а саме, обгрунтовує рішення тим, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів які б свідчили про вчинення позивачем не тільки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а і ч.1 ст.126 КУпАК.
Зазначене слідує з наведеного вище аналізу матеріалів справи та норм діючого законодавства.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи, підтвердженої належними доказами.
Також, колегія суддів критично ставиться до пояснення позивача в позовній заяві, де визнається ним вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 КУпАП. 
На думку колегії, пояснення особи повинно бути підтверджено (спростовано) належними доказами її вини (невинуватості) та оцінено в їх сукупності. Тому, лише констатація в постанові факту порушень та пояснення особи на спростування фактів вчинення адмінправопорушень (позов), де по суті підтверджується факт не виконання особою вимоги, без доведеності її вини іншими доказами, не є достатнім доказом правомірності притягнення особи (позивача, водія) до адмінвідповідальності.
Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові  Верховного Суду 10 травня 2018 року у справі №524/4440/17.
Таким чином, апеляційний суд встановив, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, а тому постанова серії ДП18 №015750 від 22.06.2019 року, про притягнення до адміністративної відповідальності позивача грунтується на припущеннях.
Відповідно до ч. 1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зважаючи на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що в такому випадку підлягає зміні мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині підстав для задоволення позову. В решті рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
     Апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Оваденко Василя Юрійовича задовольнити частково.
     Змінити мотивувальну частину рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 грудня 2019 року, з урахуванням висновків суду.
          В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі 29 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Смілянець Е. С.