Справа № 466/5766/13-ц 
Провадження № 22-ц/4808/232/20 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.
за участю секретаря        Капущак С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену суддею Калинюком О.П. 2 грудня 2019 року в м. Коломия в справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність приватного виконавця, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В. щодо ухилення від опису та накладення арешту на простий вексель серії АА№2114501 від 29.04.2019 року на суму 4800000,00 грн., та зобов`язати його вчинити вказані дії.
До поданої заяви ОСОБА_3 також долучив заяву про забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом 01.08.2016 року у справі №466/5766/13-ц до завершення розгляду поданої ним скарги на бездіяльність приватного виконавця.
В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що звернувся зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В., оскільки 02.09.2019 року направив на його адресу клопотання про звернення стягнення на цінні папери, до якого долучив простий вексель серії АА №2114501 від 29.04.2019 року на суму 4800000,00 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за виконавчим листом №466/5766/13-ц, виданим Коломийським міськрайонним судом 01.08.2016 року.
На його думку, в першу чергу приватний виконавець повинен звернути стягнення саме на цінний папір, і лише після його реалізації у випадку недостатності коштів для погашення заборгованості переходити до звернення стягнення на інше майно.
Однак, приватним виконавцем не було звернуто стягнення на вказаний вексель, а проведено дії для реалізації належного скаржнику нерухомого майна. Зокрема, здійснено опис, накладено арешт та призначено суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки належних йому трьох земельних ділянок та 1/2 частки нежитлових приміщень.
Вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення скарги приватний виконавець може здійснити продаж належного йому нерухомого майна, яке описано та арештовано постановою даного приватного виконавця, що унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення його скарги.
Посилається на п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, відповідно до якого позов забезпечується, зокрема, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
У заяві від 02.12.2019 року ОСОБА_3 вказав, що 19.11.2019 року на інтернет-майданчику ДП «СЕТАМ» опубліковано оголошення про продаж з торгів належних йому земельних ділянок. Аукціон призначено на 09.12.2019 року на 09:00 год. Просив заяву задовольнити.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 02.12.2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні задоволено. На час розгляду справи №466/5766/13-ц за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В., заінтересована особа – ОСОБА_1 , зупинено стягнення на підставі виконавчого листа №466/5766/13-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 01.08.2016 року.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що в якості правової підстави для вжиття заходів забезпечення скарги ОСОБА_3 посилається на ч. 2 ст. 149 та п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Однак, зазначені норми встановлюють підстави та види забезпечення саме позову, а не скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця.
Також п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним з видів забезпечення позову, але не скарги, передбачає зупинення стягнення на підставі виконавчого документа тільки у разі оскарження боржником в судовому порядку цього виконавчого документа.
Водночас, ОСОБА_3 не оскаржувався виконавчий документ. Скарга подавалась стосовно бездіяльності приватного виконавця, яка, на думку скаржника, полягала у незверненні стягнення на простий вексель АА№2114501 від 29.04.2019 року на суму 4800000,00 грн., а тому підстав для вжиття цього виду забезпечення позову немає.
Крім того, забезпечення скарг в межах виконавчого провадження взагалі не передбачене ні нормами ЦПК України, ні Законом України «Про виконавче провадження», що підтверджується також і усталеною судовою практикою.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
Більше того, до заяви необхідно було подати документи, що підтверджують сплату судового збору за її подання, чого ОСОБА_3 зроблено не було, а тому її слід було залишити без розгляду.
Також зазначає, що звернення стягнення на наданий скаржником простий вексель є неможливим з огляду на його недоліки.
Вважає, що такі дії ОСОБА_3 направлені на зловживання процесуальними правами та затягування виконання судового рішення, оскільки ним подано декілька однотипних скарг на дії/бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. та заяв з єдиною метою – зупинити виконання судових рішень.
З огляду на вказані обставини просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 2 грудня 2019 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 
ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою з огляду на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадку зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа до розгляду питання по суті. Що стосується посилань апелянта на постанову Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», то вкаує, що вона була прийнята, коли діяв ЗУ «Про виконавче провадження» у попередній редакції, який не передбачав права суду зупинити стягнення на підставі виконавчого документа до розгляду скарги по суті, а чинний ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає таке право. При цьому доводи щодо законності дій виконавця при зверненні стягнення на вексель не мають жодного відношення до вирішення питання про забезпечення скарги, а інші скарги, які подані ОСОБА_3 , стосуються абсолютно різних порушень норм чинного законодавства, що свідчить про те, що він використовує надані йому процесуальні права належним чином та не зловживає ними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.
Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, його представник ОСОБА_4 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності заявника.
Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєв С.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду знаходиться справа за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 .
Зі змісту даної скарги вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В. знаходиться виконавчий лист №466/5766/13-ц, виданим Коломийським міськрайонним судом 01.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 10.08.2010 року в сумі 3437440 грн. 43 коп., з яких: 3025624 грн. 00 коп. – основний борг, 411816 грн. 43 коп. – три проценти річних (виконавче провадження №59795188).
02.09.2019 року боржник ОСОБА_3 направив на адресу приватного виконавця Ніколаєва С.В. клопотання про звернення стягнення на цінні папери, до якого долучив простий вексель серії АА №2114501 від 29.04.2019 року на суму 4800000,00 грн.
Скаржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В. щодо ухилення від опису та накладення арешту на простий вексель серії АА№2114501 від 29.04.2019 року на суму 4800000,00 грн., та зобов`язати його вчинити вказані дії.
У поданій заяві про забезпечення скарги ОСОБА_3 просив зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом 01.08.2016 року у справі №466/5766/13-ц до завершення розгляду поданої ним скарги на бездіяльність приватного виконавця, оскільки вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення скарги приватний виконавець може здійснити продаж належного йому нерухомого майна, яке описано та арештовано постановою даного приватного виконавця, що унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення його скарги.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, і виходив з того, що з урахуванням зв`язку між заходом забезпечення та предметом вимог скарги, ймовірністю утруднення виконання судового рішення у разі невжиття таких заходів, суд в даному випадку може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.
Однак, апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 9 ч. 2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Верховний Суд у постанові від 29.11.2019 року у справі №760/24587/19 (провадження №61-20558ск19) дійшов висновку, що аналіз змісту статей 149-153 ЦПК України свідчить про те, що забезпечити позов, але не скаргу, можна шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа тільки у разі оскарження боржником у судовому порядку цього виконавчого документа.
У постанові Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №753/20449/18 (провадження №61-11817св19) зазначено також, що аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку про те що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, спір в даному випадку виник з приводу дій (бездіяльності) приватного виконавця щодо проведення опису та накладення арешту на простий вексель серії АА№2114501 від 29.04.2019 року на суму 4800000,00 грн. в межах виконання виконавчого листа. Разом з тим, в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії державного чи приватного виконавця шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.
Що стосується посилань суду та скаржника на п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, то слід зазначити, що вказаною нормою урегульовано обов`язок виконавця, а не суду, зупинити вчинення виконавчих дій.
При цьому зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа як підстава для зупинення вчинення виконавчих дій відноситься до випадків оскарження виконавчих написів та розгляду питання про визнання виконавчого документа таким що не підлягає виконанню.
В постанові Верховного Суду від 29.11.2019 року у справі №760/24587/19 (провадження №61-20558ск19) також зазначено, що безпідставне зупинення стягнення без оскарження у судовому порядку виконавчого документа, на підставі якого таке стягнення відбувається, може паралізувати судовий процес та уможливити процесуальні стратегії, спрямовані на досягнення недієвості судового рішення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 , а тому ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали з цього питання про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 2 грудня 2019 року скасувати, постановити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №466/5766/13-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом 01.08.2016 року, - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 3 лютого 2020 року.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                               Л.В. Ясеновенко