ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2020 року 
Київ
справа №810/5829/14
касаційне провадження №К/9901/3336/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Васильківської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Київській області (далі - Інспекція) на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 (суддя - Терлецька О.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 (головуючий суддя - Парінов А.Б., судді - Грибан І.О., Губська О.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандіс Трейд» (далі - Товариство) до Васильківської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Київській області про скасування вимоги про сплату боргу та застосування штрафних санкцій,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило: визнати протиправною та скасувати вимогу Інспекції від 07.07.2014 № Ю-0005931702 про сплату Товариством недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1693990,32 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення Інспекції від 07.07.2014 № 0005921702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску щодо сплати Товариством штрафних санкцій у розмірі 846995,16 грн.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалось на те, що графа «заробітна плата» у акті приймання виконаних будівельних робіт (ф. № КБ-2В) є лише методологічним обчисленням собівартості таких будівельних робіт і в жодному разі не є підтвердженням нарахування/виплати заробітної плати чи винагороди фізичним особам, тоді як відсутність факту нарахування/виплати заробітної плати чи винагороди фізичним особам за цивільно-правовим договором і не підтвердження цього факту бухгалтерськими документами свідчить про відсутність бази для нарахування єдиного внеску, а відтак відсутність у Товариства обов`язку для нарахування та сплати єдиного внеску у сумі 1693990,32 грн., з урахуванням того, що перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, не було встановлено порушень. 

Київський окружний адміністративний суд постановою від 15.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015, позов задовольнив повністю: визнав протиправною та скасував вимогу Інспекції від 07.07.2014 № Ю-0005931702 про сплату Товариством недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1693990,32 грн.; визнав протиправним та скасував рішення Інспекції від 07.07.2014 № 0005921702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску щодо сплати Товариством штрафних санкцій у розмірі 846995,16 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що акт перевірки не містить відомостей про конкретні порушення Товариством вимог законодавства, які призвели до недоутримання до бюджету єдиного соціального внеску у сумі 1693990,32 грн., з урахуванням того, що доказів порушення Товариством вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Інспекцією на вимогу суду першої інстанції надано не було, як і не було надано розрахунку застосованих штрафних санкцій.  

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.04.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки доводи, наведені Товариством у позовній заяві, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних вимоги та рішення. Решта доводів Інспекції зводиться до цитування акту перевірки, норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.01.2020 касаційну скаргу Інспекції прийняв до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи у та призначив попередній розгляд справи на 21.01.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи Інспекції та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекція провела планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, результати якої оформлені актом № 2227/10-07-22-01/34842116, за висновками якого Товариством були порушені, зокрема, вимоги підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого за результатами вибіркової перевірки нараховано єдиний соціальний внесок до сплати до бюджету у сумі 1693990,32 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що в ході проведення вибіркової перевірки було встановлено, що згідно актів приймання виконаних будівельних робіт Товариство за виконані будівельні роботи отримало дохід на виплату заробітної плати найманим працівникам згідно пункту 3 довідки у сумі 4573408,00 грн., тоді як за результатами вибіркової перевірки не встановлено утримання та перерахування до бюджету єдиного соціального внеску з виплаченого доходу фізичним особам за надані послуги, чим порушено статті 4, 6 розділу ІІ, статей 7, 8, 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Оскільки клас професійного ризику виробництва становить 16, а розмір ставки єдиного внеску - 37,04%, то сума недоутриманого до бюджету єдиного соціального внеску становить 1693990,32 грн.

При цьому, у пункті 3.5.4 акті перевірки (42 арку акту перевірки) Інспекцією було вказано, що перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, порушень не встановлено.

На підставі висновків вказаного акту перевірки 07.07.2014 Інспекція прийняла вимогу № Ю-0005931702 про сплату Товариством недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1693990,32 грн. та рішення № 0005921702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску щодо сплати Товариством штрафних санкцій у розмірі 846995,16 грн.

Також, судами було встановлено, що протокольними ухвалами від 25.11.2014 та від 08.12.2014 суд першої інстанції зобов`язував Інспекцію надати розрахунок заборгованості Товариства з єдиного соціального внеску за період, що перевірявся, з посиланням на документи, які свідчать про порушення Товариством вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», проте зазначені вимоги суду Інспекцією виконані не були.

Нормами  Податкового кодексу України  визначено підстави і порядок проведення податкових перевірок, порядок надання платниками податків документів для перевірки та порядок оформлення результатів відповідних перевірок.

Відповідно до абзацу 1 пункту  86.1  статті  86 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.    

Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджений  наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 984  (далі - Порядок).

За визначенням, наведеним у абзаці 2 пункту 3 розділу І Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Положеннями пункту 6 розділу І Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пункту 5.2 розділу ІІ Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Згідно з пунктом 6 розділу II Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у висновках акта (довідки) документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов`язань, та повинен містити вичерпну інформацію про виявленні порушення платником податків вимог податкового законодавства.

З огляду на те, що акт перевірки не містить відомостей про конкретні порушенням Товариством вимог законодавства, що призвело до недоутримання до бюджету єдиного соціального внеску в сумі 1693990,32 грн., а доказів на підтвердження зазначених у акті перевірки порушень Інспекція на вимоги суду не надала, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що оскаржувані вимога про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій, прийняті на підставі цього такого акту перевірки, не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому    підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують. 

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Васильківської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду