ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/1695/17
Головуючий у першій інстанції - Овчарик В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/266/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
голови  судового засідання -  судді Кузюри Л.В.,
суддів: Вінгаль В.М., Висоцької Н.В.,
за участі секретаря судового засідання: Бивалькевич Т.В.,
учасники судового процесу:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач, особа, яка подала скаргу: Приватне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат»;
оскаржується рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області  від 06 листопада 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул,  
прізвище судді: Овчарик В. М.; місце ухвалення рішення: м. Ічня, дата складання повного тексту рішення: 13 листопада 2019 року,

                                           У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що наказом № 252-к від 19 вересня 2017 року її було звільнено з посади менеджера з персоналу відділу кадрів на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, учинені 06.09.2017 року та 11.09.2017 року.
Вказувала, що 06.09.2017 року та 11.09.2017 року на підставі заяв їй надавалися два дні відпустки, про що заступником директора комбінату були видані відповідні накази, з якими вона була ознайомлена до надання днів відпустки.
З 20.09.2017 року по 26.09.2017 року вона перебувала на лікарняному і в цей час по пошті отримала наказ про її звільнення за прогули. Відповідач, у порушення ст. 149 КЗпП України, не вимагав від неї письмових пояснень з приводу її прогулів, хоча вона і перебувала на роботі після 06 та 11 вересня 2017 року. Наказ про звільнення було датованано 19 вересня 2017 року, коли вона знаходилась на роботі, але з невідомих причин він не був їй вручений під розписку в день звільнення, а в подальшому надісланий поштою. Просила визнати незаконним наказ про її звільнення, поновити її на посаді та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області  від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано наказ Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» № 252-к від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера з персоналу відділу кадрів з 19 вересня 2017 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, учинені 06.09.2017 р. та 11.09.2017 р., незаконним.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера з персоналу відділу кадрів Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат».
Стягнуто з ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 112 866 (сто дванадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 24 коп.  Вказану суму визначено без урахування  обов`язкових податків та платежів.
Стягнуто з ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правничу допомогу в сумі  10 000 (десять тисяч) гривень, а також у дохід держави судовий збір в сумі 1 768 гривень 66 коп.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги акти про відмову від підпису про отримання повідомлення та про відсутність працівника на робочому місці, а також показання свідків, які підписували вказані акти. Вказувало, що в порушення ст. 263 ЦПК України, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а саме факт неможливості погодження  відпусток ОСОБА_1 з головою правління товариства Решетняком С.М., оскільки останній не виконував свої посадові обов`язки через знаходження  у відпустці. 
Зазначало, що при звільнення позивача, ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» були ретельно дотримані норми трудового законодавства України, а тому звільнення ОСОБА_1 є законним.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу, та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом голови правління ПУАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» від 18 червня 2013 року № 98-к ОСОБА_1 було прийнято на посаду менеджера з персоналу з 18 червня 2013 року з іспитовим терміном 1 місяць та оплатою праці згідно штатного розпису (т. 1 а.с. 30). 
Наказом голови правління Решетняк С.А. від 19 вересня 2017 року № 252-к менеджера з персоналу відділу кадрів ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 19 вересня 2017 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, учинені 06.09.2017 року та 11.09.2017 року (т. 1 а.с. 5).
Підставою зазначеного звільнення позивача за версією відповідача було вчинення позивачем прогулів без поважних причин 06.09.2017 року та 11.09.2017 року, які було зафіксовано комісійними актами за участю одних і тих же осіб (інспектора з кадрів Москаленко Ю.В. , у присутності заступника головного бухгалтера Ільяшенко О .М ., інженера з охорони праці Шевченко Т.А. та начальника відділу безпеки Запорожець І.В.) від 06.09.2017 року та 11.09.2017 року(том 1, а.с. 20, 23).
Повідомленнями від 6 та 11 вересня 2017 року заступником голови правління товариства було запропоновано ОСОБА_1 подати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі протягом 7 та 12 вересня 2017 року, однак доказів на підтвердження їх вручення позивачеві подано не було (том 1, а.с.21, 24).
Водночас, до матеріалів справи відповідачем було приєднано акти від 7 та 12 вересня 2017 року про відмову ОСОБА_1 від підпису про отримання зазначених повідомлень, складені комісією за участю інспектора з кадрів Москаленко Ю.В. , заступника головного бухгалтера Ільяшенко О.М., інженера з охорони праці Шевченко Т.А. та начальника відділу безпеки Запорожець І.В.( том1, а.с. 22, 25). 
Згідно акту від 19 вересня 2017 року, складеного за участю інспектора з кадрів Москаленко Ю.В ., заступника головного бухгалтера Ільяшенко О.М. та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. вбачається, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 у їх присутності відмовилася отримувати свою трудову книжку та копію наказу про звільнення (т. 1 а.с. 26).
22 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 надсилалося повідомлення про необхідність отримання нею трудової книжки у відділі кадрів або надання її згоди на відправлення їй трудової книжки поштою (а.с. 27). 
Актом від 27 вересня 2017 року відповідач підтвердив отримання ОСОБА_1   трудової книжки (а.с. 31).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що звільнення позивача з посади менеджера з персоналу відділу кадрів ПрАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за вчинення прогулів без поважних причин, було здійснено відповідачем з порушенням встановленого законом порядку та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд знаходить вірним, оскільки він ґрунтується на правильній оцінці обставин цієї справи та принципі верховенства права.
Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки  інженер з охорони праці Шевченко Т.А. , заступник головного бухгалтера Ільяшенко О.М. та начальник відділу безпеки Запорожець І.В. щодо обставин складання актів про здійснення позивачем прогулів, будучи допитаними в якості свідків, чітко не змогли пояснити обставин та подробиць складання з їхньою участю актів. Переважно давали пояснення, що обставин складання актів не пам`ятають, що у їх присутності ОСОБА_1 від підпису про отримання повідомлень не відмовлялась, хто підписував акти щодо прогулів ОСОБА_1 та щодо обставин її звільнення з роботи  не пам`ятають (т.2 а.с.261, 263, а також дані протоколів  та фіксації судового засідання).
Повідомлення адміністрації, адресовані ОСОБА_1 , про необхідність подати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі не містять відомостей щодо їх реєстрації в системі документообігу підприємства, що з урахуванням пояснень позивача про те, що таких повідомлень їй не вручалось взагалі, є підставами для визнання їх неналежними доказами.
Допитана в судовому засіданні інспектор з відділу кадрів Москаленко Ю.В. як свідок надала показання про те, що їй невідомо з чиєї ініціативи було виявлено  відсутність позивача на робочому місці у зазначені дні, а також про те, що їй невідомі дійсні причини такої відсутності. Водночас остання підтвердила, що особисто переписала особову справу позивача у зв`язку з проведенням за період 2016-2017 років інвентаризації особових справ працівників підприємства.
В матеріалах даної цивільної справи міститься копія зазначеної особової картки позивача  за типовою формою № П-2, що була переписана інспектором з відділу кадрів Москаленко Ю.В. (том 1, а.с. 28,29), зі змісту якої судом було встановлено, що наприкінці особової картки відсутній особистий  підпис працівника ОСОБА_1   із датою такого підпису, хоча остання стверджувала, що первинна картка за типовою формою № П-2 була нею підписана.
Отже, судом першої інстанції було встановлено, що  зміст зазначеного документа первинного обліку було змінено роботодавцем і про це не було повідомлено працівника, всупереч порядку заповнення Форми №П-2 «Особова картка працівника», затвердженої  наказом Держкомстату і Міноборони від 25.12.2009 року № 495/656.
Відповідно до порядку заповнення форми, у розділі V «Відпустки» зазначеної форми первинного обліку  відображається інформація виключно про надані працівнику відпустки у розрізі їх видів, із зазначенням дат початку і закінчення та за який період відпустка надавалася, а також номеру наказу про її надання. Саме за цим розділом  при звільненні працівника має визначатися кількість днів невикористаних працівником відпусток, які підлягають компенсації, оскільки жодний типовий кадровий документ такої зведеної інформації про відпустки не містить.
З огляду на такі обставини, та з урахуванням недоведеності відповідачем підстав та причин внесення змін до особової картки за типовою формою № П-2, заведеної на прізвище ОСОБА_1 , неподання анульованої особової картки суду на підтвердження позиції відповідача щодо вчинення позивачем прогулів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що такі зміни було внесено роботодавцем з метою зміни інформації про надані ОСОБА_1 відпустки на 6 та 11 вересня 2017 року.
З огляду на зазначені обставини справи, судом першої інстанції було зроблено вірний та справедливий висновок про порушенням відповідачем трудових прав позивача, які підлягають відновленню.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції не було взято до уваги акти та показання свідків, які підписували вказані акти, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки зазначені докази судом були оцінені у сукупності з наявними у справі та їм було надано вірну правову оцінку.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391  ЦПК України, апеляційний суд
                                          П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області  від 06 листопада 2019 року без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти  днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання:                              Судді: