ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 712/8481/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції:Жовноватюк В. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів          Ганечко О. М., Шурка О. І.,
                                за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,  
                                                            
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Маєвського Олега Станіславовича,   про скасування постанови про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 січня 2020, - 
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві, інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві сержанта поліції Маєвського О.С. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив   скасувати постанову серії ЕАВ № 1238436 від 17.06.2019 року інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві сержанта поліції Маєвського О.С. згідно якої позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та адміністративну справу закрити за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та прийнята з порушенням встановленого порядку, а саме, зазначає, що відповідач не надав доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2019 року справу за № 712/8481/19 передано за підсудністю на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва в порядку ст.. 29 КАС України.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 13 січня 2020 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в  повному обсязі.  
В судове засідання з`явився скаржник, просив суд задовольнити апеляційну скаргу.
Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників відповідачів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, 17.06.2019 року прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. 
Відповідно до оскаржуваної постанови, 17.06.2019 о 00.39 годин позивач, керуючи транспортним засобом Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кирилівська в м. Києві, здійснив розворот, перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п.8.5.1 ПДР України - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом ст. 222 КУпАП   розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.
Крім того, пункт 4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі по тексту - Інструкція) визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. 
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП. 
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.
Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, стало встановлення факту перетину  подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.
Відповідно до п. 8.1. Правил дорожнього руху України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до п. 8.5.1. Правил дорожнього руху України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху України дорожня розмітка є найпростішим та ефективним засобом організації дорожнього руху. Розмітка являє собою лінії, написи та інші позначення, що наносяться на проїзну частину, бордюри та елементи дорожніх споруд.
Згідно положень п п. 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України, горизонтальна розмітка (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Дорожня розмітка допомагає водію орієнтуватися в дорожніх умовах, особливо під час руху в темну пору доби, коли водієві дуже складно залишатися на полосі руху під час зустрічного роз`їзду.
Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.
Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Згідно з пунктом 1 розділу 34 Правил дорожнього руху напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків позначаються лініями 1.1 та 1.16.1 - 1.16.3., де лінію 1.1 перетинати забороняється.
За приписами пункту 11.4 розділу Правил дорожнього руху на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, підтверджує порушення позивачем п.8.5.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, що знайшло своє відображення в оскаржуваній постанові. 
Скаржник в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким постанову у справі про адміністративне правопорушення скасувати, посилаючись на те, що на відеозаписі зафіксований невідомий автомобіль. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами  в  справі  про  адміністративне  правопорушення,  є будь-які фактичні дані,  на  основі  яких  у  визначеному  законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,  винність  даної  особи  в  його вчиненні та інші обставини,  що  мають  значення  для  правильного вирішення  справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення,    поясненнями особи, яка притягається  до  адміністративної  відповідальності,  потерпілих, свідків, висновком  експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки,  відеозапису,  у  тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також  працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-   і   кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до  адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі,  які  використовуються  при  нагляді за виконанням правил, норм  і  стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, вищезазначені положення надать право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
На виконання вимог ст. 77 КАС України, відповідачем до суду направлено відеозапис зроблений за допомогою комплексної системи відеоспостереження м. Києва на місці порушення, який підтверджує наявність дорожньої розмітки, яку добре видно у вищевказаному місці, та автомобіль позивача, який перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної розмітки, після чого був відразу зупинений поліцією.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем Правил дорожнього руху та, як наслідок, правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., що передбачено санкцією вказаної статті. 
Позивачем не було надано суду докази, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення. 
Беручи до уваги кожен аргумент, викладений  учасниками справи, доводи апеляційної скарги та апелянта не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду,  через що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Згідно ч 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені. 
Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 315, 316, 321, 322, КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 січня 2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Маєвського Олега Станіславовича,   про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 січня 2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:                                                                       В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 25.02.2020