ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 р.	Справа № 520/9713/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області    на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.10.19 року по справі № 520/9713/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області              
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 ,  звернувся до  Харківського окружного адміністративного суду  з  позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому  просить суд:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 73 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише у розмірі з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 50 відсотків, та з 1 січня 2019 року - 75 відсотків підвищення пенсії визначеної станом на 01 березня 2018 року.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (майдан Свободи, буд. 5. Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків. 61022. код ЄДРПОУ 14099344) здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) визначеної станом на 1 березня 2018 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 73 % відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум починаючи з 1 січня 2018 року.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РІЮКПІІ НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гри. 40 кой. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5. Держпром. З під.. 2 пов.. м. Харків. 61022. код СДРПОУ 14099344).
4. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України).
В обґрунтування позову позивач зазначив, що зменшивши при перерахунку пенсії розмір пенсії з 73% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, відповідачем невірно застосовані норми матеріального права, чим порушено право позивача на пенсійне забезпечення.  
30 жовтня 2019 року   рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1  до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 73 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише у розмірі з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 50 відсотків, та з 1 січня 2019 року - 75 відсотків підвищення пенсії визначеної станом на 01 березня 2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 визначеної станом на 1 березня 2018 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 73 % відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум починаючи з 1 січня 2018 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоовлених позовних вимого, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Стверджує, що  після проведеного  перерахунку, розмір  пенсії позивача збільшився, тобто умови пенсійного забезпечення не погіршились. Крім того, звертає увагу на те, що перерахунок пенсії позивача був проведений на підставі постанови КМУ  від 21.02.2018 року №103, а тому  дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області у спірних правовідносинах є правомірними.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , є пенсіонером податкової міліції ДПА України, що підтверджується посвідченням пенсіонера № 1905 від 23.02.2004 року.
Пенсія ОСОБА_1 була призначена з 24.12.2003 року за вислугою років у розмірі 73% грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.                           
Також судом встановлено, що позивач перебуває на обліку та отримую пенсію за вислугу років в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Харківській області, що підтверджується пенсійною справою № ДПА-1908.
У квітні 2018 року ГУ ПФУ в Харківській області було здійснило перерахунок пенсії починаючи з 1 січня 2018 року, у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, Постанови КМУ № 103 від 21.12.2018 “Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, з одночасним зниженням основного розміру пенсії з 73 % до 70 % грошового забезпечення, вказаного у Довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій ГУ ДФС України у Харківській області  від 30.03.2018 року № 171/T/22-40-05-02-14 з подальшою виплатою у розмірі з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 50 відсотків, та з 1 січня 2019 року - 75 відсотків підвищення пенсії визначеної станом на 01 березня 2018 року.
У липні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, оскільки під час перерахунку пенсії з 01.01.2018 року відповідач зменшив основний розмір моєї пенсії з 73% грошового забезпечення на 70% грошового забезпечення, на яку відповідач надав позивачеві Розрахунок № 8658 від 09.08.2019 щодо перерахунку пенсії з 01.01.2018 в якому зазначений основний розмір пенсії 70 % від грошового забезпечення (вислуга років 26) та минулий Розрахунок № 9192 від 13.09.2019 щодо перерахунку пенсії з 01.03.2008 за основним розміром який складав 73 % грошового забезпечення (вислуга років 26). 
Не погодившись із проведеним перерахунком пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення зазначеної вимоги, а також того, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до ч.1 ст.308  КАС України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог  в частині визнання протиправними дії пенсійного органу щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії за вислугу років позивачу  під час її перерахунку з 73 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише у розмірі з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 50 відсотків, та з 1 січня 2019 року - 75 відсотків підвищення пенсії визначеної станом на 01 березня 2018 року та зобов`язання ГУПФУ у Харківській області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 визначеної станом на 1 березня 2018 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 73 % відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум починаючи з 1 січня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно зменшено позивачу розмір пенсії за вислугу років з 73% на 70% грошового забезпечення при проведенні йому перерахунку пенсії  з 01.01.2016, а дії щодо виплати позивачу лише 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 та за рахунок виплати лише 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2019 року є такими, що порушують права позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від  09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до ст.13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії (16.03.2003), було передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.
Законом України “Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні” №1166-VII від 27 березня 2014 року, внесено зміни до ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Колегія суддів зазначає, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому, застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 8 липня 2015 року у справі №732/48/15 та Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 523/4930/15-а та від 27 лютого 2018 року у справі №642/3284/17, від 19.06.2018 року у справі №583/2264/17.
Приписами частини першої статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
З аналізу викладених норм слідує, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-XII щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Колегія суддів зауважує, що в силу п.2 Прикінцевих положень Закону №1166-VII норми пункту 23 цього Закону набрали чинності з 01.05.2014, тобто, вже після того, як позивачу було призначено пенсію (24.12.2003), а тому обмеження у 70% грошового забезпечення, передбачене п.23 Закону №1166-VII, не застосовується до спірних відносин щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 . 
Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Позивачу було призначено пенсію в розмірі 73% від відповідних сум грошового забезпечення, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Тобто, зміна позивачу максимального розміру пенсії з 73% до 70% від відповідних сум грошового забезпечення, є незаконною, оскільки при перерахунку пенсії відповідним категоріям осіб має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового забезпечення, але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 24.04.2018 року № 686/12623/17, від 03.04.2018 року № 175/1665/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.
Згідно з висновками, викладеними в рішенні Верховного Суду від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18,  внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії у розмірі 73 відсотків відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2016 року, тому погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення зазначеної частини позовних вимог.
З приводу позовної вимоги про  здійснення виплати пенсії  з урахуванням 100 % суми підвищеної пенсії, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум починаючи з 1 січня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне. 
Пунктом 2 Постанови №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” від 21.02.2018 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї        постанови        підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року в таких розмірах: з 01.01.2018 - 50%;  з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75%;  з 01.01.2020 - 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018.
Водночас 14 травня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва було винесено рішення по справі № 826/3858/18. Вказаним рішенням суду було визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб"   та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого        постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  05 березня 2019 року апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 - без змін.
Отже, рішення у справі № 826/3858/18 щодо визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" набрало законної сили 05 березня 2019 року.                
Тому дії Відповідача по нарахуванню Позивачу з 05 березня 2019 року пенсії за рахунок виплати лише 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, з 01.01.2019 року слід вважати такими, що не відповідають чинному законодавству.
До 1 січня 2018 року перерахунок пенсії відбувався на підставі частини третьої   статті 63 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено, що усі призначені за цим        Законом        пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсії за цим    Законом, або у зв`язку із введення для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки передбачені частиною другою   статті 51 цього Закону.
Розмір грошового забезпечення визначався    Постановою Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07.11.2007 року № 1294   (далі постанова КМУ № 1294).
Згідно пункту 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до    Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, затвердженого        Постановою КМУ № 45 від 13.02.2008 року, державні органи у п`ятиденний термін після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, повинен повідомити про це Пенсійний фонд України, який повідомляє у п`ятиденний термін з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в областях та м. Києві (далі - головні управління ПФУ) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління ПФУ складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року № 1774-VIII        (далі - Закон № 1774) внесені зміни в        статтю 63 Закону № 2262-ХІІ, згідно якого частина 3        Закону        стала частиною 4 і сама ця частина        Закону        була змінена.
Відповідно до частини 4        статті 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, усі призначені за цим        Законом        пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим        Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим        Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Постановою КМУ № 103, внесені зміни в пункти 1, 2 Постанови КМУ № 45, згідно яких вже не державні органи (Міноборони) повідомляють Пенсійний фонд України про підстави перерахунку пенсій військовим пенсіонерам, а Мінсоцполітики.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”    (далі - Постанова КМУ № 704), яка почала діяти з 1 березня 2018 року і передбачає визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до займаних посад, з урахування коефіцієнтів, визнано такою що втратила чинність Постанова КМУ №1294.
Таким чином, частина третя  статті 43 Закон №2262-ХІІ  передбачала, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим        Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Водночас пункти 1 та 2 спірної постанови №103, встановлюють відсоткове зменшення виплати пенсії військовослужбовцям та пункт 5 і додаток 2 Порядку, звужують складові грошового забезпечення, які підлягають врахуванню при обрахунку пенсії вказаним особам (зокрема позивачу), відтак звужують зміст вже існуючих прав таких осіб.                
Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005        звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу права і свобод - це зменшення, зокрема, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Крім того, Конституційний Суд України, надаючи офіційне тлумачення основних визначальних норм в сфері пенсійного забезпечення військовослужбовців, та деяких інших осіб (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № рп-4/2015) констатував: "Аналіз наведених положень Закону (2262-ХІІ) вказує на єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсій (стаття 43), так і при перерахунку раніше призначених пенсій (стаття 63)".
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З аналізу наведених норм вбачається, що пункти 1, 2 спірної Постанови №103 звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, тому його дії щодо виплати позивачу лише 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 та за рахунок виплати лише 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2019 року є такими, що порушують права позивача.
Відповідно до ч.2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
З огляду на зазначене, вимоги ч. 2     ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що, відповідач при зменшенні основного розміру призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 73 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії позивачу  за рахунок виплати лише у розмірі з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 50 відсотків, та з 1 січня 2019 року - 75 відсотків підвищення пенсії визначеної станом на 01 березня 2018 року, діяв  не на підставі та не у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС  України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
Згідно із ч.2   ст.77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії   чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як  суб`єктом владних повноважень, не  було доведено правомірність дій у спірних правовідносинах.
Посилання в апеляційній скарзі  вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 103 в частині наявності у відповідача права здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Згідно із частиною третьою статті 52 Закону № 2262- ХІІ виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
Згідно із частиною другою статті 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, законодавець розмежував наступні поняття «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії» та «порядок перерахунку пенсії».
Системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати «порядок перерахунку пенсії» не є тотожним праву встановлювати «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії».
За змістом  п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Зі змісту    ст. 242 КАС України    рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.    315, ст.    316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області     залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року по справі № 520/9713/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  17.02.2020 року