ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 403/531/19
провадження № 22-ц/4809/166/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах:     
головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),
суддів: Голованя А.М., Єгорової С.М., 
учасники справи: 
заявник - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;
особи відносно який подається заява -  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , 
за участі секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року у складі судді Годованець І.А. по справі за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»  до пред`явлення позову подало до суду заяву до ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (житлові будівлі та нежитлове приміщення). 
Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Позов забезпечується: накладенням арешту на майно, а саме накласти арешт на нежитлову будівлю - магазин, власник ОСОБА_1 , реєстраційний номер майна: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер майна: 35202420, за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року відмовлено у заяві філії - Кіровоградського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (житлові будівлі та нежитлове приміщення).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із ухвалою суду, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»  звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року повністю і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, судом, до правовідносин що склались, неправильно застосовано норми права які їх регулюють, зокрема суд послався на позицію ВСУ в постанові від 06.07.2016 року у справі 6-1213цс 16 щодо іпотеки, що не має відношення до предмету застави та справи. Крім того, зазначено, що ухвала суду є незаконною, безпідставною та такою, що прийнята за неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки, викладені у ній, не відповідають дійсним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для її скасування та прийняття нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову у відповідності з ст.376 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає не в повній мірі.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема, заборону вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення.
Згідно ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК.
Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник просив суд накласти арешт на нежитлову будівлю - магазин, власник ОСОБА_1 , реєстраційний номер майна: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер майна: 35202420, за адресою: АДРЕСА_2 .
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави майна № 1від 19.02.2019 року, а відтак заставодержатель має беззаперечне право на звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання заставодавцем свого зобов`язання.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки питання забезпечення позову регулюється нормами Цивільного процесуального кодексу України, а суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову застосував положення Закону України «Про заставу».
Отже, враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав передбачених ч.1 статті 20 Закону України «Про заставу»  відповідно до якої заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
В той же час, суд першої інстанції не з`ясував, наявність у осіб, відносно яких подано заяву про забезпечення позову, майна на яке заявник просив накласти арешт, адже відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 29 жовтня 2019 року на день подачі заяви про забезпечення позову, зазначене майно у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власності не перебувало.
Таким чином, приймаючи до уваги, що майно, відносно якого заявник просив забезпечити позов, у власності ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 не перебуває, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, саме з цієї підстави, а не з підстав передбачених ч.1 статті 20 Закону України «Про заставу».  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з вищезазначених підстав.
Керуючись ст. ст. 259, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково. 
Ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року  скасувати та постановити нове судове рішення.
Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року. 

Головуючий суддя                                                С.А.Кіселик

Судді:                                                                А.М.Головань

                                                                       С.М.Єгорова