УХВАЛА
 
28 лютого 2020 року
м. Київ
справа №760/11488/16-ц
провадження № 61-2884ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення  заборгованості за кредитними договорами,
ВСТАНОВИВ:
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 99 720,50 дол. США та 59 399,50 дол. США.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 
 
10 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
 
Частиною третьою статті 4 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи
Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Даний закон  набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 10 лютого 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.
 
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
 
Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.
 
Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.
 
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом касаційної скарги до розгляду (стаття 392 ЦПК України).
 
Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У даній справі ОСОБА_1 оскаржує в касаційному порядку судові рішення, а саме: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду та постанову суду апеляційної інстанції, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України судові рішення підлягають касаційному оскарженню виключно у таких випадках:
1.      якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2.      якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3.      якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4.      якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Зазначені в  касаційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди ОСОБА_1 з висновками судів попередніх інстанцій та до переоцінки вказаних обставин. 
 
Натомість, касаційна скарга не містить чітких посилань на підстави касаційного оскарження, які процесуальний закон вимагає зазначати. В касаційній скарзі крім іншого ОСОБА_1 посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» в контексті встановлення судами наявності чи відсутності фактів, якими обґрунтовано позовні вимоги, відповідного обґрунтування дій суду, дослідження та оцінки доказів, та зазначає, що аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд в постанові від 23 січня 2018 року у справі №755/7704/15-ц. 
 
У разі оскарження судових рішень в касаційному порядку на підставі того, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу, неправильно застосував норму матеріального права, тобто на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, який не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Диспозиція статті 389 ЦПК України вимагає чіткого зазначення підстав касаційного оскарження, зокрема, у разі посилання на правові висновки Верховного Суду необхідно обґрунтувати належним чином те, в чому полягає неправильність застосування судом апеляційної інстанції норми матеріального права у даних відносинах та невідповідність цих висновків правовій позиції Верховного Суду у аналогічних правовідносинах. Постанова Верховного Суду, на яку посилається скаржник, проголошена у справі, правовідносини в якій не є цілком аналогічними даній справі. Крім того, доводи скаржника з приводу неправильності застосування судом апеляційної інстанції норми матеріального права формально зводяться до переоцінки доказів у справі, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції в контексті статті 400 ЦПК України.
 
Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.
 
Відтак, скаржнику, для усунення недоліків, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду виправлену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
 
За правилами частини першої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що виконання вищезазначеної судом умови щодо оформлення касаційної скарги необхідне для подальшого розгляду касаційної скарги Верховним Судом.
 
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

 
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              А. А. Калараш