Ухвала  
 15 січня 2020 року
 м. Київ
 справа № 641/4729/17
 провадження № 61-694ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року у справі за позовом  Комунального  підприємства    «Харківводоканал»       до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до    ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі  4 227,12 грн. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня                           2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року  позов КП «Харківводоканал»  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 2 339 грн 95 коп.  Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                             ОСОБА_1 в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, просила скасувати  рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від                     15 листопада 2019 року та закрити провадження. Також, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки оскаржувану постанову суду було отримано 29 листопада 2019 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в даній справі становить 4 227,12   грн, яка станом  на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб  (2 102*100=210 200).
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.
Доводів, які б свідчили про необхідність відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України             суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages PrestationsServicesv. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla GomezdelaTorrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)           від 19 грудня 1997 року, § 36).
 
З урахуванням вказаного, оскільки   ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статті 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення  Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення  Комінтернівського районного суду                м. Харкова від 16 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року у справі за позовом  Комунального  підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        І. А. Воробйова