П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 22-3727                                        Головуючий у1-й інстанції - Ул`яновська О. В.
Унікальний № 759/6639/19                                                               Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання дитини,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання дитини, в якому просила здійснити  реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-7).
Позов обґрунтовувала тим, що  в період з серпня 2009 року по грудень 2017 року позивач та відповідач перебували у цивільному шлюбі, вели спільне господарство. У 2011 року позивач на запрошення ОСОБА_2 переїхала з м. Луганська до відповідача, після чого почали проживати разом за місцем реєстрації відповідача у АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 З 2014 року від народження дитини відповідач інколи проживав за місцем реєстрації, утриманням та вихованням дитини не займався. Позивач, продовжуючи проживати у квартирі  АДРЕСА_2  за вказаною адресою, самостійно займалась вихованням та утриманням доньки. 29 серпня 2018  року повернувшись з дитиною з відпочинку до місця свого проживання, позивач виявила, що замки вхідних дверей змінено, потрапити до квартири, де знаходились їхні особисті речі, не мала можливості. Наразі дитина проживає з позивачем та її батьками, які допомагають утримувати та виховувати дитину. З моменту народження дитини, відповідач не здійснив реєстрацію місця проживання доньки. Враховуючи, що житло позивача знаходиться на окупованій території, тому дитина має бути зареєстрована за місцем проживання батька, де прожила від народження 4 роки та 6 місяців.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю заявленого позову.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.52-58). 
06 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав до суду (направив поштою) відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що вона не підлягає задоволенню, та вказав, що його 12 листопада 2019 року знято з реєстрації по АДРЕСА_1 у зв`язку з бажанням продати квартиру. 
 
В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотне повідомлення про вручення  11 лютого 2020 року ОСОБА_2   судового повідомлення про розгляд справи, призначений на 18 лютого 2020 року.
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_2 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_1 ., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_2 , матір`ю  ОСОБА_1 (а.с.8).
Відповідно до відомостей акту від 18.09.2018, затвердженого начальником ЖЕД № 5, з 2011 року позивач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Її донька проживає за даною адресою з моменту народження (а.с.15).
За вказаною адресою з 12 лютого 1993 року зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 11 квітня 2019 року (а.с.25).
За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що позивачем не доведено позовних вимог, не надано належних та допустимих доказів відмови відповідача здійснити реєстрацію дитини за місцем свого проживання, звернення з вимогою вчинити вказану дію. Наданий до матеріалів справи лист з вимогою здійснити реєстрацію, не підтверджує факту направлення та отримання відповідачем даної вимоги.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
Згідно пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
У даній справі колегією суддів встановлено, що батьки дитини не перебувають у шлюбі, з грудня 2017 року проживають окремо, про що зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 . 
Після розірвання фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердила суду, що вона бажає щоб дитина залишилася проживати разом із нею, однак була зареєстрована за місцем проживання батька дитини.  
Водночас, як вже зазначено вище, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
У даних правовідносинах на час подання позову дитина не проживає за адресою, за якою її просить зареєструвати позивач, крім того, мати дитини (позивач) не бажає щоб місце проживання її дитини, батьки якої проживають окремо, було визначене із батьком.
Одночасно суду не надано доказів отримання відповідачем письмового звернення (звернень) ОСОБА_1 про надання згоди батька на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за місцем його реєстрації.
В рамках даної справи позовні вимоги про зобов`язання батька надати таку згоду чи про зобов`язання компетентного органу здійснити реєстрацію місця проживання дитини за місцем реєстрації батька без його згоди не заявлені. Сам  суд не наділений правом проводити реєстрацію місця проживання. 
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  
В ході апеляційного розгляду справи на підставі наданої відповідачем суду копії паспорта громадянина України встановлено, що ОСОБА_2 12 листопада 2019 року знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на встановлене, доводи апеляційної скарги позивача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування районним судом норм матеріального права до спірних правовідносин відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених частинами другою та третьою статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 21 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                            Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома