22-ц/804/289/20 
                                                                                265/4920/17 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Вайновський А.М.
Доповідач Принцевська В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       5 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.
                   секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2019 року у цивільній справі 265/4920/17 за позовом Акціонерного Товариства «Альфа –Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа –Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним, третя особа ОСОБА_2 ,

                                                             ВСТАНОВИВ:

18 липня 2017 року позивач Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернулося до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зокрема зазначили, що 29.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (надалі – Банк) та ОСОБА_1   було укладено Договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №220АІ20131129001 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав ОСОБА_1 кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 119 500,00 грн. 00 коп., строком до 29.11.2020 року, зі сплатою процентів у період з 29.11.2013 по 29.11.2016 року у розмірі 16,1 процентів річних, а з 29.11.2016 року розмір процентної становив як сума базової процентної ставки та маржі за мінусом знижки у розмірі 1,36 процентів річних. Також у Кредитному договорі сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати платежі за кредитом, а також забезпечувати сплату щомісячну процентів за використання кредитом у порядку, передбаченому в Графіку погашення кредиту до цього Договору.
Крім цього, з метою забезпечення виконання за Кредитним договором 29.11.2013 року між Банком та ОСОБА_2   було укладено договір поруки №220АІ20131129001-ПОР (надалі - Договір поруки). Відповідно до Договору поруки, ОСОБА_2 зобов`язався перед Банком солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Пунктом 1.2. Договору поруки сторони погодили, що ОСОБА_2   ознайомлений з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має.
Згодом, ОСОБА_1 перестав виконувати свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого за кредитом виникла заборгованість, яка з урахуванням уточнень від 23.05.2018 року становить 150019,15 грн.
Посилаючись на викладене, просили суд стягнути солідарно з Відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитом у розмірі 150019,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 99547,25 грн.; заборгованості за процентами 42151,63 грн.; інфляційних витрат за кредитом 4304,15 грн.; інфляційних витрат за процентами 4016,12 грн., а також витрат по сплаті судового збору.

23 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до Банку про захист порушеного справа споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування якого, зокрема зазначив, що дійсно, 29.11.2013 року між ним, ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту №220АІ20131129001 на купівлю автотранспортних засобів. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору Банк надав йому 119500,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості - до 29 листопада 2020 р. Згідно п.2.4.1.1 починаючи з 29.11.2013 р. по 28.11.2016 р., процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 16,1% річних.
Поручителем за даним договором є ОСОБА_2 про що свідчить договір поруки №220АІ20131129001 -ПОР від 29.11. 2013 року, який вважав таким, що припинив свою дію.
Також в якості забезпечення ним виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, між ним та Банком було укладено договір застави транспортного засобу №220АІ20131129001- ЗАСТ від 29.11.2013 р.
Вказував, що до Кредитного договору встановлено особливий порядок укладання та виконання, а саме, у договорах за участю фізичної особи-споживача, враховується і законодавство про захист прав споживачів. При цьому, у зв`язку з тим, що умови Кредитного договору розробляв Банк самостійно, у нього не існувало фактичної можливості вплинути на його умови, а тим більше їх змінити.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 та ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Вважав, що саме сукупність усіх зазначених ознак в інформації є виконанням суб`єктами господарювання вимог законодавства.
Крім того, вимоги до необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукції у сфері кредитного обслуговування споживачів встановлені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вказував, що невиконання вказаних вимог є порушенням положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», за що передбачена відповідальність ст.ст.15, 23 цього Закону.
Зазначав, що перед підписанням Кредитного договору він не отримав ніякого листа з попередньою інформацією відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім того, п.3.4. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р., передбачено, що банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком ( овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом.
Відповідно до п.3.2 розділу 3 цих Правил, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил.
Вказані вимоги законодавства Банком у повному обсязі не виконані, ні попередньої інформації, ні графіку платежів (який зазначений у Кредитному договорі як додаток №5, що є невід`ємною частиною Кредитного договору, у якому повинні бути зазначені суми погашення процентів за користування Кредитом) йому Банком надано не було.
Однак, п. 1.1.1 Кредитного договору передбачає порядок погашення Кредиту та сплату нарахованих процентів за користування Кредитом, а саме: щомісячно, 29 числа Позичальник сплачує Кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за Кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування Кредитом, згідно з графіком погашення (додаток №5 до Кредитного договору) - ануїтетні платежі.
Також відповідно до вимог п.3.3.7. він зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати ануїтетні платежі за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в Графіку погашення кредиту, якого у нього немає. Також зазначав, що Кредитний договір не містить й визначення змісту та обґрунтування розрахунку загальної вартості кредиту.
З підстав, передбачених пунктом 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець зобов`язаний надати споживачеві оригінал кредитного договору, що містить всі додатки та умови, згідно яких виконуватиметься кредитне зобов`язання.
Вважав, що відповідно до ст.207 ЦК України, будь-яку частину договору, на яку є посилання у договорі, але не підписану споживачем, якщо її можна вилучити або змінити без його відома, за відсутності доказів отримання її споживачем в оригіналі, слід вважати нікчемною через недотримання письмової форми.
Звертав увагу Суду, що Банк навмисно ввів його в оману, оскільки, у зв`язку з неправильним застосуванням формули (яка зазначена у додатку №4 до Кредитного договору), порушення зі сторони Банку тривають щомісячно, в результаті чого йому щомісячно нараховуються зазначно збільшені суми до сплати кредитної заборгованості 1656,73 грн. замість 1581,33 грн.
Вважав, що його права порушуються тривалий час, за весь період дії кредитного договору, тому він не пропустив строк позовної давності щодо визнання Кредитного договору недійсним.
Крім того, відповідно до п.3.1.1. Кредитного договору, Банк був зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договору, відкрити Позичальнику у відділенні №220 ПАТ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок, і здійснити видачу Кредиту. Але до позову «Про стягнення кредитної заборгованості» Банк не надав платіжний документ, підтверджуючий факт видачи йому кредитних коштів та з якого рахунку він отримав ці кошти.
Крім того, ч.1 ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Але п.2.7 Кредитного договору передбачена зовсім інша черговість погашення заборгованості: спочатку прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а потім прострочена заборгованість за комісіями, прострочена заборгованість за Кредитом, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за комісіями, строкова заборгованість за Кредитом, пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів, штрафні санкції. Отже, Банк порушив діюче законодавство про споживче кредитування і в цій частині.
Таким чином вважав, що Кредитний договір за умовами є несправедливим, і про це він, як Позичальник, не міг знати на час його підписання - 29.11.2013 р. з терміном погашення кредиту до 29.11. 2020 р., тобто у зв`язку з тим, що Кредитний договір вважається чинним протягом всього терміну погашення кредиту, правопорушення, яке виразилося у включенні до Кредитного договору несправедливих умов, ненадання необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації, вчинення обману, слід вважати триваючим.
Більш того, не маючи графіку погашення кредитної заборгованості, він не знав у якому розмірі йому треба було щомісячно погашати ануїтетні платежі, тобто його права додатково були порушені ще й з цієї дати, що також є підтвердженням, що він не пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду з даним позовом.
Статтями 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави для визнання кредитного договору недійсним. Такими зокрема є укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Відповідно до ч. 4 ст.18 цей перелік не є вичерпним, а правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, у відповідності до правил ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсними.
На підставі вищевикладеного, вважав, що Банк приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих вимог договору, чим фактично ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та щомісячних платежів, а також кінцевої загальної суми кредиту, яку він повинен був сплатити, погашаючи кредит у порядку і розмірі, встановленому умовами Кредитного договору.
Отже, виходячи з викладених обставин та вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначав, що спірний Кредитний договір був укладений з використанням нечесної підприємницької практики зі сторони Банку, яка є забороненою даною нормою Закону.
Посилаючись, зокрема на ст.ст.203, 215, 548, 638 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживче кредитування», ст.ст.43, 193 ЦПК України, просив суд: визнати недійсним кредитний договір №220АІ20131129001 від 29.11.2013 р.; застосувати реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину; визнати недійсним договір застави транспортного засобу №220АІ20131129001 -ЗАСТ від 29.11.2013 р.; виключити з реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля марки CITROEN модель С-ЕLYSEE 2013 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 , належному на праві власності ОСОБА_1 , яке було здійснено на підставі договору застави транспортного засобу №220АІ20131129001- ЗАСТ від 29.11.2013 р.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1   та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»  заборгованість за кредитним договором №220АІ20131129001 від 29.11.2013 року у розмірі 121836 гривень 60 копійок, з яких: заборгованість за кредитом у сумі 99547,25 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 15884,98 гривень, інфляційні витрати по заборгованість за кредитом у сумі 4304,15 гривень, інфляційні витрати по процентам за користування кредитом у сумі 2100,24 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1609  гривень 54 копійки, а всього 123446 гривень 14 копійок. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним, третя особа – ОСОБА_2 відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 121836,6 грн. у зв`язку з припиненням договору поруки, а також застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду і відмовити позивачу в стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 32359,2 грн. (сума, яку він сплатив Банку для повернення тіла кредиту, та яку Банк неправомірно зарахував на погашення процентів), заборгованості за процентами у розмірі 15884,98 грн., інфляційних витрат по заборгованості за кредитом та процентами у повному обсязі, а також відповідну суму судового збору. В іншій частині рішення залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні 29 січня 2020 року просив  залучити в якості правонаступника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Акціонерне Товариство «Альфа –Банк».
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 про залучення в якості правонаступника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Акціонерне Товариство «Альфа –Банк» - задоволено.

До суду відповідач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою і телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 326. 
Також до суду не з`явилася відповідачка ОСОБА_2 , яка також повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою і телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 327.
Представник Акціонерного Товариства «Альфа –Банк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного Товариства «Альфа –Банк», дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі змістом ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
За ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
На підставі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
У ст.536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частина 2 ст.1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом правильно встановлено, що 29.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №220АІ20131129001 на купівлю автотранспортних засобів. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав  ОСОБА_1 кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 119 500,00 грн. 00 коп., строком до 29.11.2020 року, зі сплатою процентів у період з 29.11.2013 по 29.11.2016 року у розмірі 16,1 процентів річних, а з 29.11.2016 року розмір процентної становив як сума базової процентної ставки та маржі за мінусом знижки у розмірі 1,36 процентів річних. Також у Кредитному договорі сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати платежі за кредитом, а також забезпечувати сплату щомісячну процентів за використання кредитом у порядку, передбаченому в Графіку погашення кредиту до цього Договору.
При цьому, у п.7.10. Кредитного договору сторони засвідчили, що з підписанням цього Договору Позичальник свідчить, що перед укладанням цього Договору отримав від Кредитора інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, що надані у відповідності до умов чинного законодавства України і не має жодних претензій до Кредитора з приводу їх повноти та розуміння.
З розрахунку заборгованості поданої Банком вбачається, що заборгованість за Кредитним договором станом на 04.04.2018 року становить 150019,15 грн., а саме: заборгованість за кредитом 99547,25 грн.; заборгованість за процентами 42151,63 грн.; інфляційні витрати за кредитом 4304,15 грн.; інфляційні витрати за процентами 4016,12 грн.
Доказів того, що Кредитний договір було виконано ОСОБА_1 належним чином, суду не надано.
Також судом правильно встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 29.11.2013 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №220АІ20131129001-ПОР. Відповідно до Договору поруки,  ОСОБА_2 зобов`язалася перед Банком солідарно відповідати за невиконання  ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Пунктом 1.2. Договору поруки сторони погодили, що ОСОБА_2 ознайомлена з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має.
Також, у п.2.1. Договору поруки сторони зазначили умови основного зобов`язання, а п.6.2. договору поруку встановили, що цей договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.2.1. Договору поруки.
Згідно п.3.1.2. Договору поруки, Поручитель зобов`язався протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання повідомлення Кредитора про невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2016 року Банк вже звертався до суду (справа №265/5590/16-ц) з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а саме: розмір заборгованості становить 117836,86 грн., з яких: заборгованість за кредитом 99547,25 грн.; заборгованість за процентами 15884,98 грн.; інфляційні витрати за кредитом 233,17 грн.; інфляційні витрати за процентами 90,37 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 жовтня 2016 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом Публічного акціонернорго товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, призначено відкрите судове засідання в приміщенні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя на 27 жовтня 2016 року о 09-00 годині, у судове засідання викликано сторони, направлено відповідачам копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано  подати у строк до судового засідання письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.
Дані обставини підтверджують, що боржник ОСОБА_1 і поручитель ОСОБА_2 в жовтні 2016 року отримали від Публічного акціонернорго товариства "Укрсоцбанк" вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів по ньому. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 листопада 2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту залишено без розгляду.

      Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що  вони є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд вважає, що суд дійшов правильного висновоку, що між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 на достатній правовій підставі виникли кредитні договірні зобов`язання, а заперечення ОСОБА_1 про невідповідність порядку укладення Кредитного договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст.11, спростовується матеріалами наявними у справі.
Судом правильно встановлено, що відповідачами  не надано доказів того, що було виконано поручителем ОСОБА_2 вимогу Банку про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів по ньому, яку відповідачі отримали в жовтні 2016 року.
Суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Банку про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором є обґрунтованими, а підстави для припинення Договору поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України відсутні тому, що умовами Кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок ОСОБА_4 повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. В той же час, ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладання Договору поруки) передбачала, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання саме основного зобов`язання (а не чергового), не пред`явить вимоги до поручителя.
Строк виконання основного зобов`язання встановлений умовами кредитного договору до 29.11.2020 року, тому посилання ОСОБА_1 на пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставним. 
Щодо зустрічного позову, то суд правильно встановив, що як з поданих письмових пояснень по суті, так і з матеріалів справи вбачається, що Відповідачі визнали той факт, що дійсно, 29.11.2013 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №220АІ20131129001. На підставі вказаного договору, Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 119500,00 грн. на купівлю автотранспортного засобу зі сплатою 16,1 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 29.11.2020 р.
При цьому, як з самого тексту Кредитного договору та договору про внесення змін №1 до нього від 20.02.2015 року, так і з тексту заяв, які підписувала ОСОБА_2 у зв`язку з укладанням Кредитного договору та договору про внесення змін №1 до нього від 20.02.2015 року вбачається, що Відповідачі перед укладанням цих договорів отримали від Банку усю інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, що надані у відповідності до умов чинного законодавства України і не мали жодних претензій до Банку з приводу їх повноти та розуміння.
Належних та допустимих доказів того, що Відповідачі не підписували вищезазначені договори та заяви або були введені в оману зі сторони представників Банку перед їх підписанням, суду не надано. 
Посилання ОСОБА_1 на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17 є помилковим, тому що в цій Постанові йдеться про кредитний договір, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг.
Апеляційний суд вважає, що суд дійшов правильного висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.
  Суд повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

                                                           ПОСТАНОВИВ:    

           Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
            Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.
   Постанова  апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

   Судді

   Повний текст постанови виготовлено 10 лютого 2020 року.

   Суддя