Ухвала 
Іменем України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 642/5075/19
провадження № 61-952ск20       
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , яка є боржником у виконавчому провадженні, заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання незаконною постанови приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича про відкриття виконавчого провадження та її скасування,
 
встановив:
 
У  липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила:
- визнати неправомірними дії приватного виконавця Родіна Г.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59507956 від 09 липня  2019 року;
- скасувати постанову приватного виконавця Родіна Г. В. про відкриття виконавчого провадження № 59507956 від 09 липня 2019 року ;
- зобов`язати приватного виконавця Родіна Г. В. повернути оригінал виконавчого листа на підставі рішення від 24 вересня 2015 року у цивільній справі № 642/639/14-ц до Ленінського районного суду м. Харкова.
 
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що була боржником у виконавчому провадженні по виконанню рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року № 642/639/14-ц про поновлення права власності. Стягувачем у виконавчому провадженні був ОСОБА_1 , а відповідачами у цивільній справі були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . 
 
Виконавче провадження відкрите 06 липня 2016 року та постановою державного виконавця Малиновської Д. В. від 06 квітня 2017 року закінчене на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з надісланням виконавчого документу до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього закону (не виконання боржником рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника). 
 
Проте за заявою ОСОБА_1 від 21 червня 2019 року Ленінським районним судом м. Харкова з цивільної справи виданий виконавчий лист, який в подальшому пред`явлено до виконання приватному виконавцю Родіну Г. В., який в свою чергу 09 липня 2019 року відкрив виконавче провадження № 59507956. Повідомлення про це боржник одержав 11 липня 2019 року.
 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2019 року скасовано.
 
Заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дії приватного виконавця Родіна Г. В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59507956 від 09 липня 2019 року неправомірними. Скасовано постанову приватного виконавця Родіна Г. В. про відкриття виконавчого провадження № 59507956 від 09 липня 2019 року.
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року.
 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії органів державної виконавчої служби.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Керуючись статями 260, 394 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ухвалив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , яка є боржником у виконавчому провадженні, заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання незаконною постанови приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича про відкриття виконавчого провадження та її скасування відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. І. Журавель 
 
                                                                                                              Н. О. Антоненко
 
                                                                                                              М. М. Русинчук