ПОСТАНОВА
Іменем України

31 січня 2020 року 
Київ
справа №806/4772/15
адміністративне провадження №К/9901/11660/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні  касаційну скаргу Державного агентства земельних ресурсів України
на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2015 (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Липи В.А., Попової О.Г., Капинос О.В.)
та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Зарудяної Л.О., Кузьменко Л.В., Франовської К.С.)
у справі № 806/4772/15
за позовом  ОСОБА_1 
до Державного агентства земельних ресурсів України
про визнання дій протиправними та стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного агентства земельних ресурсів України    (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому заробітної плати за період з 01.06.2015 по 31.10.2015; 
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 01.06.2015 по 31.10.2015 в сумі 9842,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Державного агентства земельних ресурсів України №326-кт/а від 18.07.2014 його поновлено на посаді начальника управління Держкомзему у Житомирському районі. Проте, з 29.07.2014 відповідач безпідставно не виплачує позивачу заробітну плату, що стало підставою для звернення до суду із відповідними позовами. Судовими рішеннями стягнуто з відповідача на його користь середній   заробіток за періоди з 29.07.2014 по 01.12.2014, 01.12.2014 по 01.03.2015, та з 01.03.2015 по 31.05.2015. Однак, незважаючи на рішення судів, неодноразові звернення до відповідача, останній не виплачує позивачу заробітну плату, що суперечить положенням статей 43 Конституції України, 21 Кодексу законів про працю України, 1 Закону України "Про державну службу".
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016, залишено без змін постанову постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2015, якою позов задоволено:
- визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачеві заробітної плати за період з 01.06.2015 по 31.10.2015;
- стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 01.06.2015 по 31.10.2015 в сумі 9842,10 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшов висновку, що з дня поновлення позивача на посаді начальника управління Держкомзему у Житомирському районі, у Державного агентства земельних ресурсів України виник обов`язок зі створення належних та безпечних умов праці ОСОБА_1 та, відповідно, обов`язок виплачувати останньому заробітну плату. Зазначив, що право позивача на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи, та на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи умови праці є порушеними і підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 01.06.2015 по 31.10.2015. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях норм матеріального та процесуального права, вважає їх незаконним та необґрунтованим, просить їх скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
30.01.2018 зазначена касаційна скарга передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Касаційна скарга обґрунтована, зокрема, тим що висновки судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем права позивача на оплату праці за період з 01.06.2015 по 31.10.2015 є необґрунтованими. Зазначає, що позивач є єдиним працівником управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області, яке припинило свою діяльність. Вказує, що позивачем не надано відповідачеві табелі обліку робочого часу за червень та вересень 2015 року.
У запереченні на касаційну скаргу позивач просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін. 
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013, позов ОСОБА_1 задоволено частково: 
- визнано протиправним і скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 15 лютого 2013 року № 611- кт/а про       звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області       за п.1 ст. 40 КЗпП України; 
- визнано протиправним і скасовано       наказ Державного агентства земельних ресурсів України       від       14 серпня 2013 року № 1571-кт/а про внесення змін до наказу від 15 лютого 2013 року №611-кт/а; 
- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області з 23 лютого 2013 року;
- зобов`язано Державний комітет із земельних ресурсів України       нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час       вимушеного прогулу. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного комітету       із земельних ресурсів України 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 06.02.2015 замінено сторону виконавчого провадження по справі               № 806/1727/13-а за позовом ОСОБА_1 до       Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів України про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - Державний комітет України із земельних ресурсів на його правонаступника - Державне агентство земельних ресурсів України.
На виконання рішення суду від 19.08.2013, наказом Державного агентства земельних ресурсів України №326-кт/а від 18.07.2014 позивача поновлено на посаді начальника управління Держкомзему у Житомирському районі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 4, 7 статті 43 Конституції України закріплено право кожного       на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державну службу", державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну службу", державні службовці мають право на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи.
Статтею 21 Кодексу законів про працю України закріплено обов`язок власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що з дня поновлення позивача на посаді начальника управління Держкомзему у Житомирському районі, у Державного агентства земельних ресурсів України виник обов`язок зі створення належних та безпечних умов праці ОСОБА_1 та, відповідно, обов`язок виплачувати останньому заробітну плату.
Однак, ОСОБА_1 заробітна плата відповідачем не нараховується та не виплачується.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що рішеннями судів по справам                   № 806/4527/14, № 806/1050/15, №806/2189/15 встановлено, що 19.09.2012 Держкомземом України був виданий наказ №91 "Про реорганізацію Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області", відповідно до якого, вказане управління підлягало приєднанню до Управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області. Крім того, даними рішеннями було встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є уповноваженою особою для створення умов щодо виконання позивачем посадових обов`язків керівника відповідного територіального підрозділу відповідача у Житомирському районі Житомирської області та уповноваженою особою на виплату заробітної плати.
Окрім того, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те , що права позивача на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи, та на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи умови праці є порушеними і підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 01.06.2015 по 31.10.2015.
Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного агентства земельних ресурсів України - залишити без задоволення.
Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                В.М.Бевзенко
Судді                                                                                                     Н.А. Данилевич
                                                                                                    Н.В. Шевцова