Ухвала 
     
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 592/1020/17
провадження № 61-13656св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Сумська місцева прокуратура, Державна казначейська служба України, Прокуратура Сумської області, Сумський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області,
 
розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження клопотання Державної казначейської служби України про розгляд скарги за участю представника Державної казначейської служби України у справі за позовом  ОСОБА_1 до Сумської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області та Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 квітня 2019 року у складі судді Катрич О. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Хвостик С. Г.,                     Криворотенко В. І., Левченко Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області та Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області про стягнення моральної шкоди.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 квітня 2019 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 076,00 грн витрат за проведення експертизи.
 
В іншій частині позову відмовлено за необгрунтованістю.
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу Прокуратури Сумської області залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України на рішення Ковпаківського районного суду                м. Суми від 04 квітня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в указаній справі, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
 
При цьому, заявник просить суд про розгляд скарги за участю представника Державної казначейської служби України.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
05 вересня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
У задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)).
 
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.
 
ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
 
З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про розгляд скарги за участю відповідача.
 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити Державній казначейській службі України у задоволенні клопотання про розгляд скарги за участю представника Державної казначейської служби України.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. П. Курило