ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 січня 2020 року           справа №360/3354/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року  у справі № 360/3354/19 (головуючий суддя І інстанції - Кисельова Є.О.), складене у повному обсязі 08 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

26 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в якому просив:
- визнати рішення управління про відмову в призначенні пенсії як трактористу-машиністу від 15 липня 2019 року №10 (зареєстрованого 15.07.2019 за вихідних номером 4235/03/22/Зс) - незаконним;
- зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи на посаді тракториста машиніста з 01 жовтня 2004 року по 12 січня 2006 року та з 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року у селянському (фермерському) господарстві "Світанок" до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах як трактористу-машиністу, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити пенсію як трактористу-машиністу відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22 травня 2019 року (а.с. 4-7).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15 липня 2019 року № 10 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди його роботи з 01 жовтня 2004 року по 12 січня 2006 року та з 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року у селянському (фермерському) господарстві «Світанок». Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22 травня 2019 року (а.с. 163-168).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що у позивача не підтверджено частина пільгового стажу у зв`язку з відсутністю даних про повний робочий день на виробництві сільгосппродукції, що унеможливлює призначення пенсії.
Зазначив, що суд помилково втрутився в дискреційні повноваження відповідача в частині зобов`язання призначити пенсію позивачу.
Посилався на відсутність коштів на сплату судового збору позивачу (а.с.174-180).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт  серії НОМЕР_1 , виданий Сватівським РВ УМВС України в Луганській області 09.01.1998, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк.спр.10).
22.05.2019 позивач звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, зазначивши при цьому, що пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати не призначались та на момент звернення із заявою працює (арк.спр.55). 
До заяви про призначення/перерахунок пенсії від 22.05.2019 ОСОБА_1 надано пакет документів, а саме:           довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; трудові книжки № НОМЕР_3 , 4569193; військовий квиток (№8150802); диплом (свідоцтво, атестат) про навчання (№560095); довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 (№ 528,529, 530 від 30.11.2017);           довідку про зміну назви організації (№ 01-44-87, 266,89,90,1005465670, наказ 2-к, наказ 2-П); довідку про прийняття на роботу (навчання) (№ 527 від 30.11.2017);документи, які засвідчують особливий статус особи (№ 81,82 від 17.06.2019 та № 44 від 21.05.2019).
Вказана заява та перелік документів до неї 22.05.2019 була прийнята посадовими особами відповідача та зареєстрована за № 401, про що свідчить відповідна розписка-повідомлення (арк.спр.56).
Комісією при головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про результати розгляду заяви від 03.07.2019 № 06/01, відповідно до якого вирішила підтвердити право на зарахування періодів роботи к колгоспі імені Дзержинського, в якості тракториста з 01.06.1991 по 31.12.1991 календарно, з 01.01.1992 по 31.12.1992 за фактично відпрацьованим часом 275 трудоднів, з 01.01.1993 по 31.03.2000 календарно до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за нормами пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як трактористу - машиністу, безпосередньо зайнятим на виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства (арк.спр.20).
15.07.2019 за результатами розгляду заяви позивача від 22.05.2019, Білокуракинським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Луганської області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 10  (арк.спр.19).
Зі змісту рішення від 15.07.2019 № 10 вбачається, що згідно наданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста - машиніста складає 18 років 10 місяців 18 днів, що  є недостатнім для призначення пенсії як трактористу - машиністу з 22.05.2019. Період роботи в СФГ «Світанок» на посаді тракториста - машиніста з 01.10.2004 по 31.12.2006 зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії як трактористу - машиністу відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має підстав через відсутність первинних підтверджуючих документів на підприємстві та рішення Комісії про підтвердження цього періоду роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (арк.спр.19).
Спірним питанням цієї справи є правомірність не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи в СФГ «Світанок» та відмови у призначенні пенсії.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що пільговий стаж є підтвердженим, при  цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачу слід призначити пенсію на пільгових умовах з урахуванням наявного у нього пільгового стажу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу, зокрема: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців (абзац 2 пункту 3 частини 114 Закону 1058-IV).
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 7. 
До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.
Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за №  58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58). 
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до  п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової   книжки   вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу  постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження  і заохочення: про  нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх  у  роботі та інші  заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські  пропозиції  та  про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в  трудовій  книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу  або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно,  ручкою  кульковою або з пером, чорнилом чорного,  синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою  запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як вбачається з матеріалів справи та трудової книжки( а.с.11-18) позивача НОМЕР_4 вбачається, у спірний період позивача було: 
-          01.10.2004 прийнято на роботу трактористом СФГ «Світанок» (запис 6); 
-          12.01.2006 звільнено по ст. 36 п. 1 КЗОТ України (запис 7); 
-          30.01.2006 Сватівським центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю (запис 8); 
-          19.05.2006 Сватівським центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю (запис 9); 
-          01.06.2006 прийнято в члени СФГ «Світанок» трактористом  (запис 10); 
-          31.12.2006  - звільнено по ст. 36 п. 1 КЗОТ України (запис 11). 
В матеріалах справи наявні засвідчені копії архівних довідок комунальної установи Нижньодуванської селищної ради «Трудовий архів територіальних громад Сватівського району» від 30.11.2017 №№ 06-06/529, 06-06/530, 06-06/527, а також доповнення до історичної довідки архівного відділу Сватівської районної державної адміністрації Луганської області від 04.12.2017 № 0157/90 та довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 17.05.2019 № 82 СФГ «Прогрес -10» (арк.спр.21,22,23,24,25,26).
Разом з тим, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній № 44, виданої СФГ «Світанок» 21.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в СФГ «Світанок» і за періоди з 01.10.2004 по 12.01.2006 та з 01.06.2006 по 31.12.2006 виконувала роботи, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції за професією тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва (арк.спр.28).
Станом на час вирішення справи по суті, селянське (фермерське) господарство «Світанок» не перебуває у стані припинення, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк.спр.159-162). 
Управлінням контрольно-перевірочної роботи відділу контрольно-перевірочної роботи № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області було проведено перевірку характеру виконуваної роботи або умов праці для підтвердження права робітника на пільгове забезпечення в СФГ «Світанок», про що складено відповідно довідку № 311 від 26.06.2019, відповідно до якої  в відомостях по нарахуванню заробітної плати  з жовтня  по грудень 2004 року, з січня по грудень 2005 року, з січня по грудень 2006 року - посада  позивача не  зазначена, табеля обліку робочого часу, дорожні листи тракториста в господарстві не збереглися (арк.спр.103-104).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Відповідно до абз. 1 п.20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.
За змістом цієї норми вбачається, що  необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств та проведення перевірок характеру виконуваної роботи або умов праці, необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці, відтак відповідач мав встановлювати стаж роботи ОСОБА_1 на підставі записів у трудовій книжці позивача, і тільки за умови її відсутності чи відповідних записів у ній, встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів.
Оглядом записів у трудовій книжці про роботу ОСОБА_1 в СФГ «Світанок» за періоди з 01.10.2004 по 12.01.2006 та з 01.06.2006 по 31.12.2006 встановлено,  що вчинені в ній записи про дату прийняття та звільнення, відомості про роботу, звільнення та підстави звільнення виконано чітко, без виправлень та закреслень. Запис про звільнення завірений підписом уповноваженої особи, скріплений печаткою установи. Таким чином, встановлено їх відповідність вище вказаним вимогам Інструкції. 
Крім того, зі змісту рішень Комісії при Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області та рішення від 15.07.2019 № 10, судом встановлено, що ані у Комісії, ані у відповідача жодних зауважень щодо наявних у трудовій книжці позивача записів не виникло.
Крім того, відповідачу була надана відповідна уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в них , згідно до якої ОСОБА_1 працював за посадаю трактористом - машиністом сільськогосподарського виробництва СФГ « Світанок» в період з 01.10.2004 року по 31.12.2006 року ( а.с.28).
Відтак, суд вважає, що трудова діяльність позивача на посаді тракториста підтверджена записами у трудових книжках та відповідними посвідченнями та довідками.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивача  у якості тракториста у  спірні періоди повинен бути зарахований відповідачем в пільговий стаж відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13  Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та  зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи вищевикладене, за для недопущення штучного затягування процедури призначення пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22 травня 2019 року.
Посилання відповідача на незаконність втручання в дискреційні повноваження відповідача щодо зобов`язання призначити пенсію нівелюється вищевказаними висновками суду.
При цьому, посилання апелянта на незаконність стягнення з нього судового збору за подання позовної заяви позивача є необґрунтованим з огляду на положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 360/3354/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.

Судді                                                                                                                 Т.Г.Арабей 
                                                                                                                      І.В. Геращенко
                                                                                                                      Г.М. Міронова