Справа № 127/19863/19
Провадження № 22-ц/801/284/2020
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Справа № 127/19863/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
      судді-доповідача Денишенко Т. О.,
     суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Михніцького Г. Ю., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вересюка М. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у поряд-ку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, у відкрито-му судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонер-
ного товариства «Укрсоцбанк» про усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом припинення застави транспортного засобу, скасування
обтяження у вигляді заборони на його відчуження, 
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Михніцького Геннадія Юльяновича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року, ухвалене в приміщенні су-ду в м. Вінниці за головуванням судді Бойка В. М., повний текст якого складе-ний 02 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2019 року ОСОБА_1  звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до  ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Укр-соцбанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення застави транспортного засобу, скасування обтяження у вигляді заборони на його відчуження, посилаючись на наступні обставини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 764385, виданого ТСЦ № 0541 від 27 січня 2016 року,  ОСОБА_1  на праві приватної власності належить автомобіль марки «Toyota Camrу», 2007 ро-ку випуску, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами)  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 . Автомобіль придбаний позивачем на підста-ві укладеного з  ОСОБА_2  договору купівлі-продажу від 27 січня 2016 року. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16 липня 2019 року № 60806103 позивач довідався, що Державним підприємством «Ін-формаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстроване приватне об-тяження № 5365714 у вигляді заборони відчужувати належний позивачу авто-мобіль на підставі договору застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, за яким обтяжувачем ( заставодержателем ) є АКБ «Укрсоцбанк», а боржником ( заставодавцем )  ОСОБА_3 . Позивач вважає, що право ПАТ «Укрсоцбанк» на заставу вказаного автомобіля на даний час припинене, обтяження підлягає скасуванню, оскільки автомобіль придбаний на незаборонених законом підста-вах, право власності на нього зареєстроване з дотриманням усіх необхідних процедур, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації ( перереєс-трації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». ОСОБА_1 є добросовісним набувачем автомобіля. Ста-ном на момент первинної перереєстрації транспортного засобу з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , реєстрації права власності на цей транспортний засіб за позивачем як п`ятим покупцем жодних відомостей про обтяження цього рухо-мого майна не існувало. Позивач стверджує, що обтяження належного йому ав-томобіля у вигляді застави є нечинним у зв`язку з тим, що АТ «Укрсоцбанк» вчинило дії з реєстрації зміни терміну дії такого обтяження уже після набуття ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб. Позивач просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на автомобіль шляхом припинення застави АТ «Укрсоцбанк» на транспортний засіб марки «Toyota Camrу», 2007 року випуску, легковий седан В, номер шасі ( кузова, рами ) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначеної договором застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 ; скасувати обтяження у вигляді застави та заборони на від-чуження вказаного транспортного засобу, зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 25 липня 2007 року за № 5365714. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року позов задоволений ( а. с. 75-78 ). Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на транспортний засіб марки «Toyota Camrу», 2007 року випуску, легковий седан В, номер шасі ( кузова, рами ) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом припинення права застави АТ «Укрсоцбанк» на цей автомобіль за реєстраційним номером НОМЕР_3 за договором застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, укладе-ним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 ; скасоване обтяження у вигля-ді застави та заборони на відчуження вказаного транспортного засобу, зареєс-троване у реєстрі обтяжень рухомого майна 25 липня 2007 року за № 5365714. Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 536,80 гривень. 
24 грудня 2019 року у Вінницький апеляційний суд надійшла апеляційна скарга представника Акціонерного товариства ( далі - АТ ) «Альфа-Банк» адво-ката Михніцького Г. Ю. на судове рішення від 25 листопада 2019 року, де за-значається, що 03 грудня 2019 року у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення юридичної особи АТ «Укрсоцбанк». Правонаступником останньо-го є АТ «Альфа-Банк». Застава у банку виникла на підставі відповідного право-чину, укладеного у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним догово-ром. У разі невиконання зобов`язань по кредитному договору заставодержатель має право задоволити свої вимоги за рахунок предмета застави. Добровільний продаж предмета застави не заставодержателем, зміна власника предмета заста-ви не припиняють заставу. У даному випадку ОСОБА_1 є заставодавцем по зобов`язаннях ОСОБА_3 . Банк не давав згоду на відчуження заставодавцем автомобіля, обтяження рухомого майна зберігає свою чинність для нового його власника. Банк не відповідає за неналежну перевірку сервісним центром МВС інформації в ДРОРМ по автомобілю, адже відповідна інформація має місце з 25 липня 2007 року. Скаржник зазначає, що суд сам собі протирічить, вказуючи у рішенні про відсутність обтяження цього рухомого майна на час зміни його власника, але в той же час своїм рішенням скасовує «неіснуюче» обтяження. Через вказане висновки суду першої інстанції з приводу того, що автомобіль не був обтяжений, а позивач не міг встановити наявність цих обтяжень не відпо-відають обставинам справи. Суд проігнорував рівність сторін у цивільному процесі, вдався до припущень, не повідомив банк в установленому порядку про судове засідання 25 листопада 2019 року. 
03 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції в межах строку на апеля-ційне оскарження надійшло доповнення до апеляційної скарги представника АТ «Альфа-Банк» Михніцького Г. Ю., де наголошується на підставах припи-нення права застави, передбачених підпунктом 3.2 договору застави від 24 лип-ня 2007 року № ЗТЗ-2829, укладеного між АКБ «СР «Укрсоцбанк» ( після зміни найменувань АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» ) та ОСОБА_3 . Жодна з визначених підстав не наступила. Підпунктом 1.10 договору застави передача автомобіля у володіння, користування, розпоряджен-ня іншим особам без письмової згоди заставодержателя забороняється. Зазначе-не додатково підтверджує незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення суду таким, що суперечить нормам матеріального і процесуального права, вис-новки суду не відповідають обставинам справи. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 
21 січня 2020 року у суд апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу представника АТ «Альфа-Банк». Позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою, такою, що задоволенню не підлягає. Особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано доказів невиконання заставодавцем ОСОБА_3 зобов’язань за кредитним договором від 24 липня 2007 року № 175/2830-кр2829 з кінцевим терміном повернення кредит-них коштів 10 липня 2014 року. Через сплив строків дії кредитного договору, позовної давності за можливими вимогами до боржника, виконання ОСОБА_3 зобов’язань за договором, право застави АТ «Укрсоцбанк», яке виникло на підставі договору застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, припинило свою дію. Крім цього скаржником не доведено належним чином його правонаступ-ництво АТ «Укрсоцбанк», оскільки не надано передавальний акт про набуття АТ «Альфа-Банк» прав та обов’язків за кредитним договором від 24 липня 2007 року № 175/ 2830-кр2829. Під час оформлення купленого ОСОБА_1 ав-томобіля співробітниками ТСЦ № 0541 не було виявлено будь-яких обтяжень чи обмежень на відчуження транспортного засобу, що свідчить про правомір-ність набуття позивачем права власності на вказане рухоме майно. Позивач на-голошує, що АТ «Укрсоцбанк» вчиняв дії по реєстрації зміни терміну дії обтя-ження уже після набуття ОСОБА_1 права власності на транспортний за-сіб, тому обтяження для останнього не є чинним. Позивач стверджує про при-пинення обтяження, про яке йде мова, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду таким, що має бути залишеним без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга за-доволенню не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, справедливим та підлягає залишенню без змін.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що 27 січня 2016 року на підставі договору купівлі-про-дажу, укладеного з ОСОБА_2 , за ОСОБА_1 зареєстрований ав-томобіль марки «Toyota Camrу», 2007 року випуску, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , Територіальним сервісним центром ( далі ТСЦ ) № 0541 видане 27 січня 2016 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , належність його на праві приватної власності ОСОБА_1 . На даний час з метою реалі-зації автомобіля шляхом відчуження позивач звернувся до ТСЦ, де йому стало відомо про неможливість відчуження транспортного засобу у зв’язку з його об-тяженням. Підставою вказаного обтяження є договір застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, за яким обтяжувачем ( заставодержателем ) є АКБ «Укрсоц-банк», а боржником ( заставодавцем ) - ОСОБА_3 . З повідомлення ТСЦ № 0541 у Вінницькій області від 29 червня 2019 року № 31/2/0541-В-460/з убача-ється, що ОСОБА_1 є шостим власником придбаного ним автомобіля, ос-танній п’ять разів знімався та ставився на реєстраційний облік у зв’язку із змі-ною власника.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керу-ючись нормами прямої дії статті 41 Конституції України, статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статтями 16, 317, 319 ЦК України, по-ложеннями Порядку державної реєстрації ( перереєстрації ), зняття з обліку ав-томобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі авто-мобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мото-колясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвер-дженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, підкреслив, що при придбанні позивачем автомобіля марки «Toyota Cam-rу», 2007 року випуску, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 сервісним центром МВС України здійснювалася перевір-ка наявності щодо цього транспортного засобу ( не його фактичного власника як фізичної особи ) арештів, обтяжень та заборон, яких виявлено не було. Такий фактичний стан речей підтверджується карткою перевірки арештів, обтяжень, заборон від 27 січня 2016 року ( а. с.14 ). В іншому випадку реєстрація транс-портного засобу за позивачем не була б проведена.
Суд першої інстанції врахував, що відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтя-ження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяжен-ня таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжува-чем, проте воно не є чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Суд дійшов висновку, що на позивача як добросовіс-ного набувача не розповсюджується чинність застави, яка має місце у даний час між правонаступником АТ «Укрсоцбанк» АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 . 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, визнаючи їх правильними, об’єктивними та справедливими з огляду, зокрема, на тривалість правовідносин з питання наявності боргу у позичальника за договором, кінцевий термін пога-шення за яким був передбачений не пізніше 10 липня 2014 року, спірної дійс-ності застави автомобіля, починаючи з липня 2007 року. Убачається необхід-ним зауважити, що заставодержателем жодним чином не доводиться реальна наявність непогашеного боргу станом на час вирішення цієї цивільної справи, тобто, чи не припинене забезпечене заставою зобов`язання, на чому неоднора-зово наголошували позивач та його представник. 
Вказане питання є суттєвим, заслуговує на окрему увагу з огляду на те, що договором застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829 ( а. с. 115-118 ) однією з підстав припинення права застави передбачено виконання заставодавцем забез-печених заставою зобов`язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених статтями 28 і 29 Закону України «Про заставу».
Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик нас-тання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Оскаржуючи судове рішення, представник правонаступника АТ «Альфа-Банк» адвокат Михніцький Г. Ю. посилається на збереження заставою сили для нового власника у випадку переходу предмета застави у власність іншої особи, адже банк не надавав згоду на відчуження автомобіля заставодавцем. Суд при-пинив право застави, стверджуючи відсутність обтяження, чим суперечить власним висновкам. Про розгляд справи 25 листопада 2019 року банк не був по-відомлений, що, зокрема, свідчить про недотримання судом принципу рівності сторін у цивільному процесі. Судом не постановлена ухвала про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , яке у даному ви-падку не дає підстав для задоволення позову. 
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами скаржника, вважає їх недостатніми для задоволення скарги. 
Про розгляд справи 25 листопада 2019 року відповідач АТ «Укрсоцбанк» був повідомлений судом завчасно 08 листопада 2019 року в установленому по-рядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься на 83 аркуші справи.
Судом дійсно не поставлена окремим процесуальним документом ухвала про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_2 Од-нак позиція вказаного учасника процесу згідно мотивувальної частини оскар-жуваного рішення суду не була вирішальною у прийнятті цього рішення про за-доволення позову, про неї узагалі у рішенні не згадується. При цьому необхідно мати на увазі, що відповідач ОСОБА_2 природньо не міг заперечувати щодо вимог ОСОБА_1 , оскільки був п`ятим власником автомобіля, прид-баного у ОСОБА_5 ( а. с. 16 ), та знаходився в аналогічному позивачеві не-гативному для нього становищі. 
Посилаючись на збереженість застави до виконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, скаржник жодним чином не доводить не-виконання ОСОБА_3 з 2007 року взятих зобов`язань, факт наявності у нього заборгованості перед банком за указаним договором з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10 липня 2014 року.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( а. с. 101-102 ) датою запису про дер-жавну реєстрацію припинення юридичної особи АТ «Укрсоцбанк» є 03 грудня 2019 року. Ураховуючи ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рі-шення 25 листопада 2019 року, звертає увагу той факт, що вказаний відповідач, будучи неодноразово повідомленим судом про рух справи, призначені судові засідання ( а. с. 45, 59, 61, 83, 90 ) жодним чином на позовні вимоги не відре-агував, своєї позиції не виявив. Натомість лише правонаступник подав апеля-ційну скаргу на ухвалене судове рішення, яку просить задоволити.
Апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до положень Порядку державної реєстрації ( перереєстрації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших при-рівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, у випадку наяв-ності відомостей у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна перереєстра-ція транспортного засобу на іншого власника було б унеможливлена. Частиною першою статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєс-трацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржни-ком, який не мав права його відчужувати, особа, яка придбала це майно за від-платним договором ( що має місце у цій справі ) вважається його добросовіс-ним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності у Дер-жавному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього ру-хомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. 
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є не-порушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обме-жений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усу-нення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та прото-коли № 2, 4, 7,11 до Конвенції.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юри-дична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути поз-бавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, перед-бачених законом або загальними принципами міжнародного права. Допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, які набули права власності унаслідок чин-ного, правомірного правочину.
За висновком Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладанні договору щодо майна не може бути під-ставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчи-няла».
Пункт 42 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1989 ро-ку у справі «Мелахер та інші проти Австрії» вказує, що право власності вклю-чає «три чіткі правила» ( «three distinct rules» ): 1) мирного володіння власністю; 2) позбавлення права власності лише у визначених випадках; 3) держава має право контролювати користування власністю у відповідності до загального «публічного» інтересу, шляхом прийняття відповідних загальносуспільним ін-тересам законів.
У пункті 49 рішення від 22 листопада 2007 року у справі «Україна-Тюмень» проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що найважливіша ви-мога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першо-го пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених зако-ном» ( «subject to the conditions ІНФОРМАЦІЯ_1 » ), а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». У пункті 55 надано тлумачення «пропорційності втручання» у право на мирне володіння майном, де зазначено, що таке втручан-ня повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» ( «fair ba-lance») між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основополож-них прав особи.
Має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії» констатовано, що будь-яке втручання у безпере-шкодне володіння майном повинно бути «законним». Друге речення параграфу 1 визначає, що позбавлення майна можливе «лише на умовах, передбачених за-коном», а пункт другий визнає, що держави мають право контролювати вико-ристання майна шляхом введення «законів». 
У пунктах 42-44 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» зазначено, що національне законо-давство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповід-но до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ви-падках. 
Україна як  ОСОБА_6 Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. 
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підс-тав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржуване судове рі-шення є справедливим, законним та обґрунтованим, належно умотивованим, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Михніцького Геннадія Юльяновича залишити без задоволення. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота