ПОСТАНОВА
Іменем України

12 грудня 2019 року 
Київ
справа №816/70/16
адміністративне провадження №К/9901/10598/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) –           Данилевич Н.А.,
суддів –                                                         Бевзенка В.М., 
                                                                Радишевської О.Р.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року (головуючий суддя – Удовіченко С.О., судді – Канигіна Т.С. , Бойко С.С.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року (головуючий суддя – Шевцова Н.В., судді – Макаренко Я.М. ,    Мінаєва О.М.) у справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Генерального штабу Збройних Сил України, Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку 
про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
22 січня 2016 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі – Полтавський ЗВВСП, відповідач-1), Генерального штабу Збройних Сил України (далі – Генеральний штаб ЗСУ, відповідач-2) про:
– скасування наказу начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від 11 листопада 2015 року №440 про накладення дисциплінарного стягнення – звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
– скасування наказу начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 грудня 2015 року №749 в частині звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас (через службову невідповідність);
– скасування наказу начальника Полтавського ЗВВСП №257 від 22 грудня 2015 року в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та звільнення з лав Збройних Сил України у запас (через службову невідповідність);
– зобов`язання Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити суму грошового забезпечення, за час вимушеного прогулу;
–          поновлення на військовій службі в Збройних Силах України на посаді офіцера групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку чи іншій рівнозначній посаді цього підрозділу (заява про збільшення позовних вимог від 25 лютого 2016 року вх. №3089/16 (т.1 а.с. 80-81).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Ухвалюючи рішення у справі, суд дійшов висновку, що майор ОСОБА_1 під час відрядження до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " систематично порушував військову дисципліну, що виявилося у нереагуванні на факти порушення експлуатації автомобільної техніки та нецільового використання палива; відпуску без повідомлення безпосереднього начальника та командування оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " солдата ОСОБА_2 у звільнення за межі військової частини і не застосування до останнього заходів дисциплінарного або адміністративного впливу коли було з`ясовано, що солдат перебуває у стані алкогольного сп`яніння; дозволу військовослужбовцям займатися незаконним виловом риби; перебуванні у службовому автомобілі Військової служби правопорядку із солдатом ВС правопорядку в нетверезому стані та двома дівчатами в цивільному; вживанні алкогольних напоїв під час несення служби. Судом установлено, що службове розслідування, призначене наказом начальника Південного територіального управління Військової служби правопорядку від 06 жовтня 2015 року №314, закінчено 12 жовтня 2015 року, таким чином притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося у строки, визначені законодавством. Аналізуючи норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що звільненню з військової служби з підстав, передбачених пунктом 102 Закону, обов`язково передує застосування такого дисциплінарного стягнення, як попередження про неповну службову відповідність, при цьому звільнення за пунктом 68 Закону є самостійною нормою та застосовується без будь-яких застережень у разі вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку, співрозмірному такому стягненню.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2016 в справі №816/70/16 залишено без змін.
Підтримуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та визнав доведеним належними доказами факт вчинення позивачем систематичних порушень військової дисципліни та обґрунтованим звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 грудня 2015 року №74, яким ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних Сил України у запас (через службову невідповідність).
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
29 вересня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року, в якій позивач просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що він дійсно допустив проступок, який полягав у тому, що він дозволив підлеглому особовому складу ловити рибу сітями, а також без дозволу командування оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » дозволив військовослужбовцю, призваному за мобілізацією, убути додому до родини. За вказаний проступок скаржника було визнано винним відповідно до статті 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак звільнено від відповідальності за малозначністю. Вважає, що при накладенні на нього відповідачем дисциплінарного стягнення – звільнення з військової служби, останнім обрано найсуворіше. Зазначає, що відповідачем без вироку суду визнано його винним у скоєнні кримінального проступку, про що вказано у службовому розслідуванні. Скаржник указує, що відповідно до положень статті 86 Дисциплінарного статуту не міг застосувати до нього будь-яке інше дисциплінарне стягнення, ніж пониження у посаді або звільнення з лав ЗСУ, проте скаржник вважає, що вчинений ним проступок є малозначним і за нього не може бути найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності. Уважає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у справі №816/2913/16 скасовано наказ про накладення на скаржника дисциплінарного стягнення – попередження про неповну службову відповідність. 
Відповідачем-1 до Суду надано заперечення на касаційну скаргу, в яких вказано на безпідставність викладених в ній доводів. Зауважує, що законодавство не містить положень про врахування кількості дисциплінарних стягнень та послідовності їх накладення під час обрання виду дисциплінарного стягнення. Крім того, указує на дискреційність повноважень відповідача щодо обрання та накладення виду дисциплінарного стягнення. Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні касаційної скарги.
Відповідачем-2 до Суду також надано заперечення на касаційну скаргу, в яких вказано на безпідставність викладених в ній доводів. Відповідач-2 просив відмовити позивачу в задоволенні касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що     ОСОБА_1 у період з 27 червня 2003 року по 22 грудня 2015 року проходив службу в Збройних Силах України (т.2 а.с. 20-23).
06 жовтня 2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 , з метою з`ясування причин та умов неналежного виконання службових обов`язків старшого підрозділу Військової служби правопорядку, офіцером групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку майором ОСОБА_1 під час виконання завдання в оперативно-тактичному угрупуванні " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та визначення ступеню його вини видано наказ №314 "Про призначення службового розслідування" (т.1 а.с. 136-137).
На виконання вказаного наказу комісією у складі заступника начальника Південного територіального управління Військової служби правопорядку по роботі з особовим складом підполковника ОСОБА_3 , начальником Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника ОСОБА_4 , старшого офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень в зоні діяльності відділу забігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Південного територіального управління Військової служби правопорядку підполковника ОСОБА_5 , начальника групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Південного територіального управління Військової служби правопрядку майора ОСОБА_6 проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов неналежного виконання службових обов`язків старшого підрозділу Військової служби правопорядку, офіцером групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку майором ОСОБА_1 під час виконання завдання в оперативно-тактичному угрупуванні " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та визначення ступеню його вини.
За результатами проведеного розслідування 12 жовтня 2015 року складено акт службового розслідування №47-2015/102 кср (т.1 а.с. 138-148), з якого випливає, що комісія пропонує, зокрема клопотати перед начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником Головного управління Військової служби Правопорядку Збройних Сил України про притягнення офіцера групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку майора ОСОБА_7 , за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 17, 49, 59, 224 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, до дисциплінарної відповідальності з врахуванням вимог статей 86, 102 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Як випливає із акту службового розслідування від 12 жовтня 2015 року №47-2015/102 кср, 17 вересня 2015 року на водоймищі біля базового табору були затримані два військовослужбовця Військової служби правопорядку з гумовим човном та сітками, які займались незаконним виловом риби у заборонений спосіб, як вони пояснили з дозволу свого командира. 05 жовтня 2015 року під час об`їзду постів охорони розвідувальна група затримала службовий автомобіль Військової служби правопорядку "Нива-2121", в якому знаходився майор ОСОБА_1 , солдат Військової служби правопорядку в нетверезому стані та дві дівчини в цивільному одязі, при цьому в багажнику автомобіля знаходились дві каністри з бензином.
Це підтверджується наданими письмовими поясненнями військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 старшиною ОСОБА_8 , сержантом ОСОБА_9 та солдатом ОСОБА_10 , а в частині незаконного вилову риби і письмовими поясненнями громадянина Доманюка (т.1 а.с. 151-156, 164-165).
Крім того, як випливає з акту службового розслідування, майор ОСОБА_1 без дозволу командування оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " перевищив свої повноваження, самостійно прийняв рішення та дозволив солдату ОСОБА_2 убути додому, а повернутися визначив до 07.00 05 жовтня 2015 року. При цьому жодних документів, що підтверджують звільнення (відпустку) військовослужбовцю не надав, у книги, що регламентують облік особового складу, записів не зробив. У встановлений термін до розташування оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не прибув, а майор ОСОБА_1 жодних заходів з розшуку та повернення військовослужбовця не вжив. Увечері цього ж дня до майора ОСОБА_1 зателефонувала дружина солдата ОСОБА_2 і попросила забрати чоловіка, оскільки останній постійно вживає горілку, унаслідок чого знаходиться в непритомному стані.
З письмових пояснень солдата ОСОБА_11 (т.1 а.с. 157-158) судом установлено, що "05 жовтня 2015 року в с. Коробки останній привіз солдата ОСОБА_12 до лікарів (військових) показати його, адже останній вжив багато спиртних напоїв протягом 3-х днів в себе дома, куди його відпустив майор ОСОБА_13 . Після надання меддопомоги Лозовому ми вирушили обратно, проте підійшов патруль десантників та під`їхав генерал-майор ОСОБА_14 , які побачили нетверезого солдата Лозового".
Крім того, як випливає з акту службового розслідування та пояснень молодшого сержанта ОСОБА_15 (т.1 а.с. 174-175), коли майор ОСОБА_1 перебував в м. Генічеськ то він вживав алкогольні напої.
Як зазначено в акті службового розслідування, з пояснень генерал-майора ОСОБА_14 встановлено, що з 02 жовтня 2015 року по 05 жовтня 2015 року майор ОСОБА_1 був відсутній у командному пункті ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " і в телефонному режимі доповідав, що він знаходиться у Генічевському районі Херсонської області, де здійснює патрулювання у розташуваннях частини ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а згодом доповів, що в нього зламаний автомобіль і він не може з`явитися до командного пункту, але було об`єктивно встановлено, що Гончаров у Генічевському районі був відсутній, де він знаходився встановити не мало можливості. При цьому, виїзд машин здійснюється згідно з нарядами, які підписуються командувачем ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", і в ці наряди автомобіль ВСП записується щоденно (т.1 а.с. 186-188)
Також у ході службового розслідування були перевірені дорожні листи за №562, 563, 570, видані водію автомобіля ВАЗ-21214 солдату ОСОБА_11 , з яких випливає, що в період з 11 вересня по 06 жовтня 2015 року останнім отримано бензин марки А-80 в кількості 970 л (т.1 а.с. 223-225).
З пояснень солдата ОСОБА_11 (т.1 а.с. 157-159) судами встановлено, що згідно з вказаними шляховими листами останній отримав бензин марки А-80, скільки проїхав кілометрів не знає, адже спідометр не працював. 40 літрів обміняв на дизельне пальне, яке віддали ВСП в м. Нова Каховка та приблизно 230-240 л бензину за наказом ОСОБА_1 обміняв на запчастини. Крім того, декілька разів заїжджав на СТО обслуговував машину, за що також розраховувався паливом.
ОСОБА_1 у ході службового розслідування відмовився надавати пояснення, що підтверджується відповідним актом (т.1 а.с. 191).
Указаний акт затверджено начальником Південного територіального управління Військової служби правопорядку ОСОБА_16 .
У цей же день начальником Південного територіального управління ВСП доведено під підпис ОСОБА_1 результати службового розслідування, що оформлено аркушом бесіди (т.1 а.с. 130-131).
Як випливає з аркуша бесіди від 12 жовтня 2015 року та рапорта, свою вину позивач визнав, просив застосувати дисциплінарне стягнення менш суворе, ніж звільнення, та зобов`язувався в подальшому виправитися і не допускати ганебних учинків (т.1 а.с. 249-251).
Дослідивши службову характеристику ОСОБА_1 , судами попередніх інстанцій установлено, що за час проходження служби на посаді офіцера групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень майор ОСОБА_1 зарекомендував себе вцілому з негативного боку та займаній посаді не відповідає (т.1 а.с. 226).
19 жовтня 2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №332 "Про результати службового розслідування" (т.1 а.с. 245-248), яким наказано за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 17, 49, 59, 224 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, клопотати перед начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України – начальником Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про накладення на офіцера групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення – звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Начальнику відділення особового складу – заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 підготувати клопотання на начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України – начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про накладення на офіцера групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.
11 листопада 2015 року начальником Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України генералом армії України ОСОБА_17 видано наказ №440 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (т.1 а.с. 102), яким за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 17, 49, 59, 224 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на офіцера групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку майора ОСОБА_1 вирішено накласти дисциплінарне стягнення – звільнення з військової служби за службової невідповідністю.
Наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 грудня 2015 року №749 (т.1 а.с. 103) майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
22 грудня 2015 року начальником Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_18 видано наказ №257, яким майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату Полтавської області.
Позивач, не погоджуючись із указаними наказами, оскаржив їх до суду.
При розгляді справи судами попередніх інстанцій враховано, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2015 року в справі №552/6526/15-п (т.1 а.с. 175) майора ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за дії та бездіяльність, установлені в ході службового розслідування.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі – Дисциплінарний статут).
У розумінні статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни (частина п`ята статті 5 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності – накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) попередження про неповну службову відповідність;
д) пониження в посаді;
е) пониження військового звання на один ступінь;
є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
ж) позбавлення військового звання.
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).
У статтях 85 та 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до частини третьої статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Статтею 59 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено, командир (начальник), зокрема зобов`язаний: показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю.
Командир підрозділу (начальник команди) відповідає за підтримання особовим складом військової дисципліни та порядку, своєчасне виконання завдань, а також за збереження зброї, боєприпасів та іншого військового майна (статті 224 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України").
Згідно з пунктом "е" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.
Відповідно до пункту 238 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Пунктом 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, до яких згідно з Дисциплінарни статутом Збройних Сил України застосовано таке стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, або військовослужбовці визначеної законодавством категорії, стосовно яких прийнято рішення про звільнення з військової служби через службову невідповідність під час проведення мобілізації, звільняються з військової служби на підставах, передбачених пунктом "е" частини шостої або пунктом пунктом "е" частини сьомої чи підпунктом "е" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права – на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
Аналіз вимог Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Суд зазначає, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
Водночас реалізація таких повноважень здійснюється суб`єктом накладення дисциплінарного стягнення з певними обмеженнями.
Так, положеннями статті 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що вид дисциплінарного стягнення суб`єктом його накладення обирається з обов`язковим урахуванням характеру та обставин учинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця.
Водночас, адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Судами попередніх інстанцій було установлено, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, який виразився у нереагуванні на факти порушення експлуатації автомобільної техніки та нецільового використання палива; відправлення без повідомлення безпосереднього начальника та командування оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " солдата ОСОБА_2 у звільнення за межі військової частини і не застосування до останнього заходів дисциплінарного або адміністративного впливу коли було з`ясовано, що солдат перебуває у стані алкогольного сп`яніння; дозволі військовослужбовцям займатися незаконним виловом риби; перебуванні у службовому автомобілі Військової служби правопорядку із солдатом в нетверезому стані та з двома дівчатами в цивільному; вживанні алкогольних напоїв під час несення служби. 
Указані обставини не спростовані самим позивачем ані під час розгляду цієї справи, ані в поданій ним касаційній скарзі. На обґрунтування протиправності звільнення позивача зі служби останній посилається лише на малозначність вказаного проступку.
Також судами з`ясовано, що при обранні виду дисциплінарного стягнення відповідач дослідив попередню поведінку ОСОБА_19 , його службову характеристику, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, характер та обставини вчинення правопорушення. Також установлено, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося у строки, визначені законодавством.
Отже, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Суд уважає, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення відповідало критеріям обґрунтованості й пропорційності.
З огляду на викладене, Суд уважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність наказу начальника Полтавського ЗВ ВСП від 1 липня 2015 року №177 щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.
Посилання скаржника на те, що відповідач нібито визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 413 Кримінального кодексу України, яке в наступному було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінальне провадження №42015051100000415), колегія суддів уважає безпідставним, оскільки вказані обставини не слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, а лише були констатовані відповідачем разом з іншими під час проведення попередньої перевірки поведінки позивача.
Також колегія суддів уважає необґрунтованими твердження скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи постанови Полтавського окружного адміністративного суду у справі №816/2913/15, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, якою скасовано пункт 1 наказу начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку від 01 липня 2015 року №177 у частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення – попередження про неповну службову відповідність.
Суд зазначає, що положення наведеного законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, не містить жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.
Крім того, Суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №816/2913/15 скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року в частині позовних вимог про оскарження наказу начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку від 01 липня 2015 року №177 і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову в цій частині.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено. 
Частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Ураховуючи наведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій – без змін, оскільки судами попередніх інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді:                                                                                           В.М. Бевзенко
                                                                                                    О.Р. Радишевська