Ухвала
 
30 січня 2020 року
м. Київ
 
Справа № 345/3607/18
Провадження № 14-18 цс 20
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
 
судді-доповідача Пророка В. В.,
 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
 
перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправними дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, скасування рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області, зобов`язання вчинити дії
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2018 року і постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року та
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом у якому з урахування уточнень просила визнати договір від 20 листопада 2001 року № 147/01-24, укладений між нею та відповідачем на право тимчасового довгострокового користування землею, з 01 січня 2002 року таким, що діє за правилами чинного Земельного кодексу України, поновленим у 2016 році, визнання ОСОБА_1 такою, що вправі отримати дозвіл на безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки що розташована на АДРЕСА_1 площею 0, 0830 га з цільовим призначенням: для ведення городництва, визнання протиправними дій та бездіяльності Калуської міської ради Івано?Франківської області (далі - Калуська міська рада), що стосуються питань поновлення з 2016 дії договору від 20 листопада 2001 року № 147/01-24, визнання незаконним та скасування рішення Калуської міської ради від 03 квітня 2017 року № 841 «Про відмову в поновленні договору від 20 листопада 2001 року №147/01-24 на право тимчасового довгострокового користування землею» та зобов`язання Калуської міської ради поновити договір з реєстрацією у відповідному Державному реєстрі.
 
1.        Позов мотивований тим, 20 листопада 2001 року між ОСОБА_1 та Калуською міською радою було укладено договір №147/01-24 на право тимчасового довгострокового (15 років) користування земельною ділянкою, що розташована на АДРЕСА_1 площею 0, 0830 га з цільовим призначенням - для ведення городництва. У зв`язку з тим, що термін даного договору спливав 20 листопада 2016 року, ОСОБА_1 23 травня 2016 року звернулася до Калуської міської ради із заявою про поновлення договору та про передачу даної земельної ділянки у власність згідно безоплатної приватизації, однак відповідач жодного рішення з цього приводу не прийняв.
 
2.        Виконавчий комітет Калуської міської ради листом від 24 червня 2016 року повідомив, що міська рада наміру продовжити дію договору оренди не має через порушення нею умов договору, зокрема не внесення протягом трьох років плати за користування ділянкою та нецільове використання земельної ділянки. Однак ОСОБА_1 вважає, що наведене не ґрунтується на законі, оскільки вона є інвалідом ІІ групи і Податковим кодексом України, що з 01 січня 2011 року набрав чинності, передбачено звільнення від сплати за землю непрацездатних осіб.
 
3.        На час укладення спірного договору на право тимчасового довгострокового користування землею відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України (далі - ЗК України) в редакції з 15 травня 1992 року по 31 грудня 2001 року, Законом України «Про оренду землі» в редакції 06 жовтня 1998 року, Законом України «Про плату за землю» в редакції 03 липня 1992 року. Тобто на момент укладення договору чинним законодавством було передбачено можливість укладення як договору про право тимчасового користування землею, так і договору оренди як особливого виду договору користування землею. 
 
4.        Оскільки договір було укладено 20 листопада 2001 року строком на 15 років, то на момент введення в дію нового Земельного кодексу України він чинності не втратив. У зв`язку з цим після введення в дію чинного ЗК України ОСОБА_1 зберегла право тимчасового довгострокового користування землею, яке у неї виникло на підставі укладеного із Калуської міською радою договору від 20 листопада 2001 року.
 
5.        Виконавчий комітет Калуської міської ради порушив договірні зобов`язання, гарантовані статтями 525, 651 ЦК України, та почав діяти відносно позивача завідомо незаконно і агресивно, жодного рішення, щонайменше за місяць до 20 листопада 2016 року, часу закінчення договору тимчасового довгострокового користування землею, сесія Калуської міської ради про задоволення чи про відхилення листа-звернення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди №147/01-24 не приймала, а виконавчий комітет ради на такі рішення не має виключних, і делегованих повноважень.
 
6.        Суб`єкт владних повноважень - Калуська міська рада, до виключної компетенції якої віднесено вирішення питання щодо безоплатної приватизації земельних ділянок, що належать їй на праві комунальної власності, не розглянула в місячний термін її заяви-повідомлення та не прийняла за результатами її розгляду належного та обґрунтованого рішення, фактично поновила договір оренди землі від 20 листопада 2001 року та дозволила позивачу безоплатно приватизувати земельну ділянку, що розташована на АДРЕСА_1 , площею 0,0830 га, з цільовим призначенням для ведення городництва, що перебуває у її користуванні.
 
7.        Постановою Калуського міськрайонного суду від 14 березня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Калуської міської ради, що не розглянула на пленарному засіданні сесії лист-повідомлення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки №147/01-24 від 20 листопада 2001 року та зобов`язано Калуську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки, однак рішенням від 03 квітня 2017 року Калуська міська рада відмовила в поновленні договору оренди земельної ділянки від 20 листопада 2001 року.
 
8.        З урахуванням вимог законодавства, чинного на момент укладення договору, та після введення в дію нині діючого ЗК України, позивач вважає, що зберегла право тимчасового довгострокового користування землею, яке у неї виникло на підставі договору від 20 листопада 2001 року, який поновлено, та мовчазною згодою дозволено їй безоплатно приватизувати земельну ділянку.
 
9.        Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
10.   Рішення судів мотивовані тим, що на момент введення в дію ЗК України у редакції від 13 березня 1992 року цей Кодекс передбачав дві підстави для отримання земельних ділянок у тимчасове довгострокове користування, які оформлялися двома видами договорів. З прийняттям нового ЗК України не передбачалося можливість набуття та здійснення права тимчасового довгострокового користування землею, а передбачалося можливість набуття та здійснення права оренди землі. Договір на право тимчасового довгострокового користування землею між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Калуської міської ради був укладений 20 грудня 2001 року, цей договір не є різновидом договору оренди і до нього не можуть застосовуватися положення Закону України «Про оренду землі» і положення статті 8 ЗК України у редакції 1992 року. Крім того, застосування частини третьої статті 123 ЗК України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» до даних правовідносин є неможливим, оскільки позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що вона не зверталася до Калуської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою спірної земельної ділянки.
 
11.   Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає вирішенню у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
 
12.   У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, а провадження у справі закрити.
 
13.   Касаційна скарга, крім іншого, мотивована тим, що цей спір має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, зокрема, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
 
14.   Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року відкрите касаційне провадження у справі.
 
15.   Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України, згідно якої справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
 
16.   Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що касаційна скарга ОСОБА_1 містить доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил предметної та суб`єктної юрисдикції.
 
17.   Вивчивши матеріали касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлена ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року, Велика Палата Верховного Суду вважає за недоцільне приймати справу до свого розгляду.
 
18.   Частиною шостою статті 403 ЦПК України встановлено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
 
19.   Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
 
20.   Зокрема, в постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц (провадження № 14-120 цс 18), від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17 (провадження № 11-252 апп 18), від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17 (провадження № 14-292 цс 18), від 20 березня 2019 року у справі № 756/5081/14-ц (провадження № 14-69 цс 19) Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала правову позицію про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.
 
21.   Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
 
22.   Ураховуючи наведене Велика Палата Верховного Суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
 
УХВАЛИЛА:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано?Франківської області про визнання протиправними дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, скасування рішення Калуської міської ради, зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року повернути на розгляд Верховного Суду у складі відповідної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	 	В. В. Пророк	
Судді:	Н. О. Антонюк	В. С. Князєв	
 	С. В. Бакуліна	Л. М. Лобойко	
 	В. В. Британчук	Н. П. Лященко	
 	Ю. Л. Власов	О. Б. Прокопенко	
 	М. І. Гриців	Л. І. Рогач	
 	Ж. М. Єленіна	О. С. Ткачук	
 	О. С. Золотніков	В. Ю. Уркевич	
 	 	О. Г. Яновська