П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року
м. Рівне

Справа № 565/12/19
Провадження № 22-ц/4815/119/20

Головуючий у Кузнецовському міському суді: Зейкан І.Ю.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено 
14 листопада 2019 року в м. Вараш
Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач1: ОСОБА_2 ; 
відповідач2: ОСОБА_3 ;

представники учасників справи: 
позивача – адвокат Дяденчук Анатолій Іванович, 
відповідача2 – ОСОБА_4 , 

за участі (в апеляційному суді): представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та його представника – адвоката Білошкурського Олександра Валерійовича на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, 
в с т а н о в и в : 
У лютому 2019 року в суд звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Мотивуючи свої вимоги, покликався на укладений між ним та відповідачами 18 лютого 2018 року договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 надав, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно взяли у борг 285 000 доларів США, що станом на 21 грудня 2018 року за курсом Національного банку України становило 7 860 300 гривень. Термін виконання зобов`язань сторонами було визначено до 01 вересня 2018 року. Проте в добровільному порядку відповідачі позичені грошові кошти повернути відмовляються.
З наведених мотивів просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 7 860 300 гривень. 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 травня 2019 року після проведення повторного автоматизованого розподілу прийнято до розгляду цивільну справу та призначено судове засідання. 
У поданих відзивах відповідачі просили відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року клопотання представників відповідача задоволено частково. 
Призначено судово-почеркознавчу експертизу у справі.
Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі – Львівський НДІСЕ), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 21.
На вирішення експертам поставлено такі питання:
1.Ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний підпис від імені ОСОБА_3 у графі " ОСОБА_6 " у договорі від 18.02.2018 року?
2.Ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний рукописний запис " ОСОБА_6 " у договорі від 18.02.2018 року?
3.Ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у графі " ОСОБА_2 " у договорі від 18.02.2018 року?
4.Ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний рукописний запис " ОСОБА_2 " у договорі від 18.02.2018 року?
5. Чи виконано підписи № 1, №2, №3 у доповненні до договору від 18.02.2018 року (перелік автомобілів) ОСОБА_3 , ОСОБА_2 або іншою особою??
6.Ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою і особою виконаний рукописний текст "гроші в розмірі 255 000 $ получені" у договорі від 18.02.2018 року?
7.Ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою виконані підписи під рукописним текстом "гроші в розмірі 255 000 $ получені" у договорі від 18.02.2018 року?
Зобов`язано ОСОБА_5 надати суду оригінал договору від 18 лютого 2018 року, з приводу якого призначена експертиза, протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.
Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 10-денний строк з дня набрання ухвалою законної сили надати до суду експериментальні, вільні та умовно вільні зразки підпису і почерку, які відповідали б вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5.
Для проведення експертизи експертам надано об`єкти експертизи та інші матеріали справи.
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладеного на нього обов`язку (ст.ст. 384, 385 КК України).
Визначено місячний строк проведення експертизи.
Витрати на проведення експертизи покладено на ОСОБА_3 .
На ухвалу суду ОСОБА_3 та його представником – адвокатом Білошкурським О.В. подано апеляційні скарги, де покликались на незаконність оскаржуваного судового рішення, яка полягала в порушенні норм процесуального права. 
На їхнє обґрунтування зазначали, що суд першої інстанції, вирішуючи перелік питань, які потребують вирішенню експертом, змінив питання наведені у клопотанні про призначення експертизи. Крім того, покликавшись на перелік зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 26.04.2017 року № 1420/05, порушив вимоги ст.ст. 104, 260 ЦПК України. Звертаючись до суду з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи, ОСОБА_3 , як експертну установу було обрано Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, з метою неупередженого проведення судової експертизи та уникнення впливу сторін на результат її проведення. Проте, обираючи іншу експертну установу, суд не мотивував своє рішення, не обґрунтував, не здійснив посилання на обставини справи, які зумовили і надали підстави для призначення іншої, аніж відповідач запропонував, експертної установи. Розглянувши клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи та його заяви про уточнення питань для проведення почеркознавчої експертизи, судом було включено в резолютивну частину оскаржуваного судового рішення зовсім інші за змістом питання ніж перераховані в клопотанні про її призначення. Хоча наведений перелік питань відповідав науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5).
З викладених підстав просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким клопотання від 18 жовтня 2019 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи та заяву від 14 жовтня 2019 року про уточнення питань для проведення почеркознавчої експертизи задовольнити в повному обсязі. 
У поданому відзиві представник позивача – адвокат Дяденчук А.І. просив апеляційні скарги відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Стверджував, що суд визначив експертну установу іншу, аніж були запропоновані сторонами, з метою усунення будь-яких сумнівів у справедливому, неупередженому розгляді справи. При цьому дотримався Наказу Міністерства юстиції України від 26.04.2017 року № 1420/05, яким затверджено перелік зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України. Визначив експертну установу з урахуванням того, що Рівненська область віднесена до зони обслуговування Львівського НДІСЕ. Тому доводи апеляційної скарги не містять належних обґрунтувань порушення судом першої інстанції норм процесуального права при визначенні експертної установи. Вважав правомірною зміну поставлених на вирішення експерту питань, оскільки запропоновані представником відповідача питання є такими, що виходять за межі доказування обставин, які підлягають встановленню судом у цій справі. Також зазначав, що запропоновані до вирішення питання в порядку процесуального законодавства не підлягають доказуванню. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача і його представника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, врахувавши запропоновані сторонами питання для проведення експертизи та те, що для вирішення таких питань необхідні спеціальні знання і вони відповідно матимуть значення для вирішення спору, дійшов правильного висновку про необхідність призначення в ній почеркознавчої експертизи і ця процесуальна дія вчинена в рамках процесуального закону.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Нормами пункту 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупністю умов, а саме, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Згідно з ч. 3 ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).
Відповідно до ч.5 ст. 103 ЦПК України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу згідно з ст. 104 ЦПК України, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу, якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.
Норми статті 7 Закону України "Про судову експертизу" вказують, що судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Статтею 10 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно п. 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, почеркознавча експертиза відноситься до категорії криміналістичних експертиз та з урахуванням вимог ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" проводиться державними спеціалізованими установами, якою в свою чергу є й Львівський НДІСЕ.
Отже, враховуючи, що предметом доказування в межах цивільної справи є обставини, пов`язані з укладенням договору позики, детальне дослідження якого можливе лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань, суд дійшов правильного висновку про необхідність зміни питань, які ставляться на вирішення експерту. 
Покликання заявників на необхідність поставити для вирішення експерта питання, які зазначені у клопотанні про призначення експертизи та уточненій заяві на увагу не заслуговують, адже для об`єктивного вирішення спору поставлених експерту питань більш ніж достатньо, а інші питання значення для вирішення спору не матимуть та виходять за межі позовних вимог у даній справі.
Також беручи до уваги те, що сторони не дійшли взаємної згоди щодо експертної установи, суд правильно скористався своїм правом визначити таку установу і питання з яких має бути проведена експертиза самостійно – як це вимагає ст. 103 ЦПК України.
Поготів, відповідно до ч.1,2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Ухвалою суду попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок чи відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, а висновок експертизи має бути складено і підписано компетентними судовими експертами.
Доказів про упередженість судових експертів матеріали справи не містять, сумнівів у компетентності експертної установи також не встановлено.
Щодо неповноти, на думку заявників, обґрунтування оскаржуваного судового рішення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії" серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Тому підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про призначення експертизи.
Щодо порушення норм процесуального права, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове вирішення питання про призначення почеркознавчої експертизи, особи, що подали апеляційні скарги не надали, а апеляційним судом здобуто не було.
Судовий збір, понесений ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України потрібно віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та його представника – адвоката Білошкурського Олександра Валерійовича залишити без задоволення, а ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року – без змін.

       
Головуючий:                                                                 С.В. Хилевич 
       
Судді:                                                                         Н.В. Бондаренко 

                                                                               Н.М. Ковальчук

Повний текст постанови складено: о 13 год. 15 хв. 25.02.2020