ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.000399 пров. № 857/13453/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Коваля Р.Й.,
                                                                                             Пліша М.А.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сподарик Н.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 11 год. 22 хв. 07 листопада 2019 року, повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року, у справі №1.380.2019.000399 за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби,

В С Т А Н О В И В:

24.01.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України, просив стягнути з Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 61015 (шістдесят одну тисячу п`ятнадцять ) грн. 50 коп. з врахуванням виплаченої суми в межах одного місяця.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законом чітко унормовано, що особам які працювали в органах внутрішніх справ, а потім продовжили працювати в інших органах, зокрема, і в Національній поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок Головного управління Національної поліції. Суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавець не ставить в залежність отримання працівником одноразову грошову допомогу при звільненні з Національної поліції України від досягнення останнім пенсійного віку, єдино значимою обставиною для отримання такої виплати є наявність вислуги 10 років і більше. Враховуючи, що на момент звільнення зі служби з Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України вислуга    ОСОБА_1 становила 14 відпрацьованих років, а підставою для звільнення слугував стан здоров`я, що підтверджується Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 29.12.2017 № 232 о/с, суд першої інстанції дійшов висновку наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби з урахуванням сплаченої суми 50 % місячного грошового забезпечення за повний відпрацьований останній місяць (яка отримана позивачем на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.07.2018, яке набрало законної сили 15.11.2018 ). Суд першої інстанції зазначив, що ненабуття права на пенсію осіб, зазначених в ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління поліції охорони у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що право на пенсію позивач згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не мав, а тому виплата одноразової грошової допомоги не передбачена. Скаржник вказує, що відсутність на момент звільнення у позивача права на пенсію унеможливлює набуття права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, що суд першої інстанції не врахував. Зазначає, що на позивача не поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393. Звертає увагу, що при наявності права на декілька видів грошової допомоги особі виплачується лише одна за її вибором, а не всі виплати. Скаржник вказує, що Закон України «Про Національну поліцію» не регламентує виплату ОГД по інвалідності, а регламентує саме виплату декількох видів одноразової грошової допомоги. 
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що не набуття права на пенсію, на що покликається відповідач, не може нівелювати право на отримання грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги. Зазначає, що законодавець унеможливлює подвійну виплату ОГД в частині соціальних виплат державою, що не стосується виплати ОГД при звільненні (вихідної допомоги), яку виплачує роботодавець.  
В судовому засіданні 17.02.2020 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо поданої апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції, перебував на посаді молодшого інспектора взводу реагування №3 батальйону №1 полку управління поліції охорони у Львівській області, маючи спеціальне звання старшого сержанта поліції.
Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 29.12.2017 №323 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 29.12.2017 звільнено через хворобу за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону «Про Національну поліцію» (через хворобу). Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає:          14 років 01 місяць 25 днів, до вислуги років зараховується на пільгових умовах 01 рік           03 місяці 04 дні.
22.03.2018 ОСОБА_1 звернувся із запитом в Управління поліції охорони у Львівській області, просив повідомити яким документом та у якій сумі службовими особами Національної поліції України чи Управління поліції охорони у Львівській області нараховано/погоджено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .
У листі від 27.03.2018 №942/43/33/02-2018 Управлінням поліції охорони у Львівській області зазначено, що ОСОБА_1 на час звільнення не мав права на пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому виплата одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону та постанови КМ України від 17.07.1992 №393 на ОСОБА_1 не розповсюджується. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року у справі №813/1537/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року, задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повний відпрацьований останній місяць.
27.11.2018 ОСОБА_1 звернувся в Управління поліції охорони у Львівській області із заявою в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992.
За результатами розгляду вказаної заяви Управління поліції охорони у Львівській області листом № 4180/43/33/01-2018 від 28.12.2018 повідомило, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року у справі №813/1537/18 виконано, а саме нараховано та сплачено кошти в сумі 4693,50 грн - 50% місячного грошового забезпечення за повний відпрацьований останній місяць. Належна до виплати сума платіжним дорученням від 17.12.2018 №1491 перерахована згідно з наданими ОСОБА_1 реквізитами.
Вважаючи, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби повинна нараховуватись у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, який набрав чинності 07 листопада 2015 року, відповідно до статті 102 якого пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, (далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Таким чином, частиною 1 статті 9 Закону № 2262-XII встановлені дві самостійні підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за станом здоров`я; які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.
Вказаному кореспондує пункт 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, яким встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні поліції охорони у Львівській області Національної поліції України та наказом Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України від 29.12.2017 №323о/с звільнений зі служби в поліції у зв`язку з хворобою за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Станом на час звільнення з органів поліції, вислуга років позивача складала 14 років    01 місяць 25 днів, до вислуги років зараховано стаж на пільгових умовах 01 рік 03 місяці     04 дні, разом 15 років 04 місяці 29 днів, а підставою для звільнення став стан здоров`я.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 належить до категорії осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги та спростовує аргументи скаржника щодо не можливості застосування до спірних правовідносин положень Постанови № 393.
Такого ж висновку дійшли суди першої та апеляційної інстанції при розгляді справи №813/1537/18.
В свою чергу, на переконання суду апеляційної інстанції, зазначення законодавцем в тексті частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII, що право на вказану грошову допомогу мають особи рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деякі інші особи, які мають право на пенсію за цим Законом, скаржник помилково трактує як обов`язкову умову отримання такої допомоги, оскільки таке законодавче формулювання вказує лише на поширення дії цього Закону на відповідну категорію осіб.
Так, Верховний Суд у постанови від 10 квітня 2019 року (справа №823/1919/16) зазначив, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав. Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.
Окрім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виходячи з приписів чинного законодавства, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби з урахуванням сплаченої суми 50 % місячного грошового забезпечення за повний відпрацьований останній місяць (яка була отримана позивачем на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.07.2018, яке набрало законної сили 15.11.2018 ).
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, останній отримав 50 % місячного грошового забезпечення у сумі 4693,50 грн. на підставі рішення суду №813/1537/18, яке набрало законної сили. 
Щодо аргументів скаржника про те, що при наявності права на декілька видів грошової допомоги особі виплачується лише одна за вибором, а не всі види, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до частини 5 статті 100 Закону України «Про Національну поліцію», на яку покликається скаржник, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. 
Водночас, системний аналіз положень статтей 97-100 Закону України «Про Національну поліцію» дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що такими визначено порядок призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, яка є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у перелічених статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» випадках і яка, в свою чергу, може бути призначена за вибором особи або відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», або Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 вересня 2018 року (справа №366/3493/16-а).
В свою чергу, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби передбачена положеннями Закону № 2262-XII та є окремим видом одноразової допомоги, який виплачується військовослужбовцям при звільненні у певних випадках та є однією з частин всіх виплат, які здійснюються військовослужбовцям під час звільнення. 
Таким чином, отримання одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського не може бути перешкодою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, оскільки правова природа та підстави призначення (виплати) таких є різними.
Щодо аргументів скаржника про закриття провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду у справі №813/1537/18, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини не дають підстав ототожнювати предмет і підстави позову у цій справі з предметом і підставами позову у справі №813/1537/18.
Разом з тим, в межах спірних правовідносин, з огляду на заявлені вимоги щодо стягнення 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, надається оцінка заявленому праву позивача на отримання такої з врахуванням суми виплаченої за 1 місяць.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Аналогічні положення закріплені пунктом 14 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.
Поліція охорони функціонує у складі Національної поліції, позивач отримав 50 % місячного грошового забезпечення у сумі 4693,50 грн. на підставі рішення суду №813/1537/18, яке набрало законної сили, а 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка підлягає виплаті позивачу становить       61015,50 грн., що скаржником належними та допустимими доказами не спростовано.
За таких обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги та підставі заявлених позовних вимог.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням за кожний рік служби 50% місячного грошового забезпечення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.000399 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 26.02.2020 згідно ч.3 ст.321 КАС України